ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

06 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/1240/26	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2026 року (суддя В.В. Науменко) у справі № 340/1240/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якому просив:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №110130011316 від 06.02.2026 в частині не зарахування позивачу до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження військової служби - 2 роки 20 днів; половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 10 місяців 29 днів; стаж роботи на посаді слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ Олександрійського районного виконавчого комітету Кіровоградської області - 2 роки 9 місяців 18 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, - 2 роки, а всього - 8 років 9 місяців 7 днів;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді період проходження військової служби - 2 роки 20 днів; половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 10 місяців 29 днів; стаж роботи на посаді слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ Олександрійського районного виконавчого комітету Кіровоградської області - 2 роки 9 місяців 18 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, - 2 роки, а всього - 8 років 9 місяців 7 днів, здійснивши перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із 92% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 19 грудня 2025 року. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення пенсійного органу в частині не зарахування позивачу до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, спірних періодів є протиправним та порушує право позивача на належне йому довічне грошове утримування 
судді у відставці.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2026 року адміністративний позов задоволено.
Судом першої інстанції зазначено, що позивач з 24.04.1982 року до 14.05.1984 року проходив службу у Радянській армії, з 01.09.1984 року по 29.06.1988 року позивач навчався за денною формою навчання у Харківському юридичному інституті імені Ф.Е.Дзержинського, отримав повну вищу освіту за спеціальністю "Правознавство" та отримав кваліфікацію юриста, з 01.08.1988 по 01.07.1993 позивач обіймав посаду слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ Олександрійського районного виконавчого комітету Кіровоградської області.
Суд першої інстанції врахував, що відповідно до частини першої статті 7 Закону №2862-ХІІ, яка була чинною на час призначення позивача на посаду судді, право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.
Суд першої інстанції зауважив, що право на зарахування стажу роботи в галузі права тривалістю два роки мають судді, яких було призначено на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими Законом України «Про статус суддів» на день їх обрання.
Також, суд врахував, що відповідно до частини четвертої статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів» від 24.02.1994 №4015-XII, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Суд першої інстанції зазначив, що згідно абз. 2 статті 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10.07.1995 № 584/95 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що невключення відповідачем спірних періодів до відповідного стажу роботи позивача на посаді судді для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання є протиправним.
За цих обставин, суд першої інстанції вказав про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що Законом №1402 на момент призначення щомісячного довічного грошового утримання судді позивачу чітко визначено перелік робіт на посадах, які зараховуються до стражу роботи на посаді судді. Вважає, що у нього відсутні підстави зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, періодів проходження військової служби, половини навчання у вищому юридичному навчальному закладі, роботи на посаді слідчого. Наполягає, що в спірному випадку підстав для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці немає, а позов задоволенню не підлягає.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що рішенням чотирнадцятої сесії Кіровоградської обласної ради народних депутатів двадцять першого скликання від 21 травня 1993 року №203 позивач був обраний суддею Олександрійського районного суду Кіровоградської області.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 18.12.2025 №2729/0/15-25 позивача було звільнено з посади судді Кропивницького апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Наказом Кропивницького апеляційного суду від 18.12.2025 за №18-к позивача було відраховано зі штату цього суду у зв`язку із звільненням з посади судді Кропивницького апеляційного суду у відставку (18.12.2025 - останній день роботи).
06.02.2026 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийнято рішення №110130011316 щодо призначення довічного грошового утримання позивача та розраховано страховий стаж (повний) - 43 роки 3 місяці 20 днів, на посаді судді - 32 років 5 місяців 15 днів. Вказано, що розмір щомісячного грошового утримання судді у відставці з 19.12.2025 складає 162547,66 грн, загальний відсоток розрахунку призначення довічного грошового утримання від суддівської винагороди - 74%.
Під час прийняття відповідачем зазначеного рішення до стажу на посаді судді позивачу не враховано 8 років 9 місяців 7 днів, а саме: 2 роки 20 днів проходження військової служби; 1 рік 10 місяців 29 днів - половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі; 2 роки 9 місяців 18 днів - стаж роботи на посаді слідчого відділення відділу внутрішніх справ Олександрійського районного виконавчого комітету Кіровоградської області; 2 роки - стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності).
Вважаючи протиправним рішення пенсійного органу, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Приписами статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.
Частиною першою статті 4 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Відповідно до частини другої статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Згідно з абз. 4 п. 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону № 1402-VIІІ судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 18.12.2025 №2729/0/15-25 позивача було звільнено з посади судді Кропивницького апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку. Також цим рішенням встановлено, що до стражу роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку, підлягають зарахуванню зокрема: 2 роки 20 днів проходження військової служби; 1 рік 10 місяців 29 днів - половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі; 2 роки 9 місяців 18 днів - стаж роботи на посаді слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ Олександрійського районного виконавчого комітету Кіровоградської області; 2 роки - стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності).
На час призначення позивача на посаду судді вимоги, дотримання яких давало право на призначення на посаду судді, визначались статтею 7 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів», згідно із частиною першою якої право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.
Суд апеляційної інстанції враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 30.05.2019 у справі № 9901/805/18, відповідно до якого частину другу статті 137 Закону №1402-VII слід тлумачити у такий спосіб, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.
Застосовуючи наведений вище правовий висновок до обставин цієї справи, враховуючи, що на момент призначення позивача на посаду судді Закон №2862-ХІІ передбачав наявність не менше двох років стажу за юридичною спеціальністю як обов`язкову умову для призначення на посаду судді, позивач має право на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на одержання щомісячного довічного грошового утримання, додатково двох років роботи в галузі права, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді.
Матеріалами справи підтверджено, що до обрання суддею у травні 1993 року позивач працював на посаді слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ Олександрійського районного виконавчого комітету Кіровоградської області 2 роки 9 місяців 18 днів.
Частиною першою статті 43 Закону № 2862-ХІІ передбачено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Колегія суддів враховує, що Верховний Суд у постанові від 24.09.2020 у справі № 515/709/17, предметом якої була правомірність рішення пенсійного органу, яким при визначенні відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці не було зараховано до стажу роботи на посаді судді періоду роботи позивача на посаді слідчого, сформував висновок, що стаж роботи позивача на посаді судді, до якого зараховується зазначений вище стаж (стаж слідчого), дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання. При визначенні відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці стаж роботи слідчим прирівнюється до суддівського стажу.
Такий правовий висновок також підтриманий Верховним Судом у постанові від 08.09.2022 у справі № 400/3035/21, у постанові від 24.10.2024 у справі № 420/10628/21.
Отже, пенсійний орган хибно не врахував до стражу роботи позивача на посаді судді, який дає право на одержання щомісячного довічного грошового утримання, 2 роки 9 місяців 18 днів - стаж роботи на посаді слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ Олександрійського районного виконавчого комітету Кіровоградської області.
Також, зі змісту матеріалів справи вбачається, що позивач з 24.04.1982 року до 14.05.1984 року проходив службу у Радянській армії, а з 01.09.1984 року по 29.06.1988 року позивач навчався за денною формою навчання у Харківському юридичному інституті імені Ф.Е.Дзержинського, отримав повну вищу освіту за спеціальністю "Правознавство" та отримав кваліфікацію юриста.
Згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 10.07.1995 № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (яка була чинною на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, ця стаття втратила чинність 20.03.2008) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Таким чином, суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачу має бути зараховано до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці період проходження військової служби - 2 роки 20 днів та навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 10 місяців 29 днів (половина строку навчання).
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №110130011316 від 06.02.2026 в частині не зарахування позивачу до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці період проходження військової служби - 2 роки 20 днів; половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 10 місяців 29 днів; стаж роботи на посаді слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ Олександрійського районного виконавчого комітету Кіровоградської області - 2 роки 9 місяців 18 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 2 роки, а всього - 8 років 9 місяців 7 днів.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2026 року у справі № 340/1240/26 - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 06.07.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров