Справа № 349/774/25 
Провадження № 1-кп/349/50/26

В И Р О К
іменем України
17 вересня 2026 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області
в складі судді ОСОБА_1 
за участі секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, дані про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025091210000079 щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Бурштин Івано-Франківської області, зареєстрований за адресою проживання: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, неодруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, є особою з другою групою інвалідності з дитинства, такий, що не працює, раніше несудимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, 

учасники судового провадження:
прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_6 
обвинувачений ОСОБА_4 
захисник ОСОБА_7 , 

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
ОСОБА_4 вчинив умисні дії, які виразились у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення, за таких обставин.
Статтею 13 Конституції України гарантовано, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.
У статті 4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» також зазначено, що природні ресурси України є власністю Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України, цим та іншими законами України. Громадяни України мають право користуватися природними ресурсами України відповідно до цього та інших законів.
Частиною 1 статті 19 Кодексу України про надра передбачено, що право користування надрами надається шляхом надання спеціального дозволу на користування надрами. 
Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу, який у відповідності до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року за № 59 ( із змінами та доповненнями) «Про затвердження Положення про порядок надання гірничих відводів» може надаватися підприємствам, установам, організаціям,громадянам України, іноземцям та особам без громадянства , іноземним юридичним особам, а також користувачам надр на умовах угод про розподіл продукції (інвесторам) лише за наявності у них спеціального дозволу на користування надрами, а також погодженого та затвердженого в установленому порядку проекту розробки родовища корисних копалин.
У порушення вимог чинного законодавства України, ОСОБА_8 , не будучи зареєстрованими, як суб`єкт підприємницької діяльності та не маючи будь-якого передбаченого законодавством дозволу, здійснив незаконне видобування глини, яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року за № 827 (із змінами та доповненнями) «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» належить до корисних копалин загальнодержавного значення.
Так, 21 травня 2025 року близько 12:00 год, ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого проживання, вирішив здійснити забір глини на земельній ділянці, яка розташована по АДРЕСА_2 , для використання у будівництві.
Цього ж дня, ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконний забір корисної копалини - глини, взявши із собою лопату та позичивши у свого знайомого ОСОБА_9 , якому не було відомо про злочинні наміри ОСОБА_10 , вантажний мікроавтобус марки «Mercedes Benz 308D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , дістався автомобілем до вищевказаної земельної ділянки, де у період часу з 13:00 год по 15.00 год, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, достовірно знаючи про відсутність у нього необхідного для користування надрами та видобування корисних копалин спеціального дозволу (ліцензії), акту про надання гірничого відводу, за допомогою лопати здійснив видобуток глини об`ємом 1,02 м^3, яку завантажив насипом до вантажного відсіку мікроавтобуса.
Незаконно видобуту корисну копалину загальнодержавного значення – глину, ОСОБА_8 підготував для перевезення до місця свого проживання, однак його дії були викриті працівниками поліції.
Зразки речовини, вилученої під час огляду місці події 21 травня 2025 року є сильнокарбонатним глинистим ґрунтом, а саме гірською (геологічною) породою - глиною, яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року за № 827 (із змінами та доповненнями) належить до корисних копалин загальнодержавного значення.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення, ОСОБА_8 заподіяв довкіллю та державним інтересам шкоду в сумі 5 418,86 гривень, яку обраховано на підставі наказу Мінприроди від 15 вересня 2022 року №366 «Про затвердження Методики визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами».
Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у присутності захисника визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 240 КК України, за обставин, які викладені в обвинувальному акті, а інші учасники судового провадження не заперечували щодо розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст.349 КПК України, тому суд, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. 
Дослідження фактичних обставин справи було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням документів, які характеризують його особу.
Це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Обвинувачений ОСОБА_4 надав показання про те, що 21 травня 2025 року в обідній час він використав вантажний мікроавтобус марки «Mercedes Benz 308D, який належить його знайомому ОСОБА_9 , та за допомогою лопати здійснив забір глини на земельній ділянці, яка розташована по АДРЕСА_2 , для використання у будівництві, однак його дії були викриті працівниками поліції.
В ході судового розгляду кримінального провадження добровільно відшкодував потерпілій юридичній особі - Рогатинській міській раді заподіяну кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду, слативши кошти в сумі 5 418,86 грн.
Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений
З`ясувавши та встановивши в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України обставини вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковано  за ч.2 ст. 240 КК України, оскільки він вчинив умисні дії, які виразились у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання. Мотиви призначення покарання.
Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. 
За загальними положеннями призначення покарання, які зазначені в приписах частин 1 та 2 статті 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. 
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. 
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.
Керуючись приписами частин 1 та 2 статті 65 КК України, при призначенні покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Так вивченням особи обвинуваченого встановлено:
- згідно вимоги слідчого слідчого відділення відділення поліції №4 ( м.Рогатин) від 25 травня 2025 року, ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягався;
- згідно копії свідоцтва про народження дитини серія НОМЕР_2 від 14 січня 2015 року, ОСОБА_4 є батьком неповнолітньої дочки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 
- згідно копії пенсійного посвідчення серія НОМЕР_3 виданого 16 липня 2025 року, обвинувачений є особою з другою групою інвалідності з дитинства;
- згідно довідок № 89 від 26 травня 2025 року та №91 від 19 серпня 2025 року, виданих КНМП "Рогатинська ЦРЛ" , ОСОБА_4 на обліку в нарколога та психіатра не перебуває ;
- згідно довідки-характеристики від 28 травня 2025 року №02-28/1511, виданої виконавчим комітетом Рогатинської міської ради , ОСОБА_4 зареєстрований за адресою проживання: АДРЕСА_1 , де разом з ним проживає мати ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- згідно листа №4/3094 від 30 травня 2025 року, виданого ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 перебуває на обліку у вказаному ТЦК;
- згідно з досудової доповіді, складеної 18 липня 2025 року Івано-Франківським районним сектором №3 філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області, ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється, як середній. Можливе виправлення його без ізоляції від суспільства;
- з квитанції від 29 липня 2025 року встановлено, що ОСОБА_4 оплатив кошти в розмірі 5 418,86 гр за шкоду заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в розмірі . 
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так в справах "Бакланов проти Росії" (рішення від 09 червня 2005 року), "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 року), зазначено, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». 
У справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий надмірний тягар для особи".
Окрім того, згідно з ч. 6 ст. 368 КПК України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року в справі № 750/5031/18 зазначив, що процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Водночас, визначені у ст. 65 Кримінального кодексу України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 Кримінального кодексу України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадках, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Згідно ч.1 ст. 75 КК України,  якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітню дитину, визнаний особою з другою групою інвалідності з дитинства, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, такий, що не працює, за місцем проживання скарг на його поведінку до органу місцевого самоврядування не поступало,  наявність обставин, що пом`якшують покарання, серед яких: щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, що обтяжують покарання, висновок з досудової доповіді щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. 
Всі ці дані в сукупності і зокрема, з врахуванням того, що обвинувачений є особою з другою групою інвалідності та такий, що не працює, дають підстави суду призначити йому покарання в межах санкції ч.2 ст.240 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 ( один ) рік, та застосувати положення ст.75 КК України, оскільки його виправлення та попередження вчинення нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків і застосування вимог ч.1 ст. 76 КК України.
Згідно ч.4 ст.75 КК України іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.
Суд зазначає, що звільнення від відбування покарання з випробуванням полягає у звільненні засудженого від основного покарання за умови, що він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Крім того, іспитовий строк дисциплінує засуджених, привчає їх до додержання законів, нагадує їм, що вони не виправдані, а проходять випробування, від результату якого залежить їх подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.
Так, відповідно до ст.78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
При визначені тривалості іспитового строку, який необхідно покласти на ОСОБА_4 , суд враховує характер і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, вид і строк призначеного покарання, вищенаведені дані, що характеризують особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
На підставі наведеного, суд визначає для обвинуваченого іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
На думку суду, таке покарання є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин в кримінальному провадженні в їх сукупності, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішувались судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Ухвалою слідчого судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 23 травня 2025 року накладено арешт на автомобіль «Mercedes Benz 308D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , завантажений гірською породою вагою 2 565 кг, та лопату.
Згідно ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
За змістом ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. 
При цьому: 
- гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю);
- гроші, цінності та інше майно, що одержані фізичною або юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено, конфіскуються.
За змістом ч.1 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно п.1 ч.1 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна.
Таким чином на підставі ч.1 ст.96-1, п.1 ч.1 ст.96-2 КК України гірську породу - глину вагою 2 565 кг та лопату, необхідно конфіскувати в дохід держави.
Окрім того ч.6 ст. 96-2 КК України передбачено, що спеціальна конфіскація не застосовується до грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у цій статті, які згідно із законом підлягають поверненню власнику (законному володільцю) або призначені для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Отже з врахуванням вимог ч.4 ст.174 КПК України та ч.6 ст.96-2 КК України необхідно скасувати арешт автомобіля марки «Mercedes Benz 308D», реєстраційний номер НОМЕР_1 ,  та повернути його законному володільцю майна ОСОБА_9 , жителю с. Пуків Івано-Франківського району Івано-Франківської області, який не знав про його незаконне використання обвинуваченим.
В кримінальному провадженні на залучення експертів було витрачено кошти в сумі 4 457,00 грн, які є процесуальними витратами.
Частиною першою та третьою статті 119 КПК України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан особи (обвинуваченого, потерпілого), за власною ініціативою або за її клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк.
У разі зменшення розміру належних до оплати процесуальних витрат чи звільнення від їх оплати повністю або частково відповідні витрати компенсуються за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи стан здоров`я обвинуваченого, який визнаний особою з другою групою інвалідності, що ускладнює йому можливість працювати, наявність у нього на утриманні неповнолітньої дитини, а тому в сукупності всі ці обставини дають суду підстави для звільнення обвинуваченого від оплати процесуальних витрат , та віднесення їх на рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 368-370, 373- 374 КПК України, 

УХВАЛИВ: 

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України та призначити йому  покарання у виді позбавлення волі на строк 1 ( один ) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 1 ( один ) рік з випробуванням з іспитовим строком на 1 ( один) рік.
На підставі ч.1 ст. 76 КК України на ОСОБА_4 покласти такі обов`язки: 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Іспитовий строк обчислювати відповідно до положень ч.1 ст.165 КВК України, з моменту проголошення вироку.
Скасувати арешт майна, який накладений ухвалою слідчого судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 23 травня 2025 року. 
Речові докази у справі:
- автомобіль марки «Mercedes Benz 308D», реєстраційний номер НОМЕР_1 ,  повернути законному володільцю ОСОБА_9 , жителю с. Пуків Івано-Франківського району Івано-Франківської області;
- гірську породу - глину вагою 2 565 кг та лопату, конфіскувати в дохід держави;
- узагальнені зразки гірської породи - глини , знищити.
Процесуальні витрати на проведення експертизи в розмірі 4 457,00 грн віднести на рахунок держави.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Рогатинський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1