ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
04 серпня 2026 року
м. Київ
справа № 757/30497/15-ц
провадження № 61-5657св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сердюка В. В.,
учасники справи:
заявник - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Гненний Дмитро Анатолійович,
заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Сенс Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Будівельні проекти», ОСОБА_1 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Цвєткова Глєба Олександровича, на постанову Київського апеляційного суду від 16 квітня 2026 року у складі колегії суддів: Оніщука М. І., Шебуєвої В. А., Кафідової О. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
1. У травні 2025 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Гненний Д. А. (далі - приватний виконавець Гненний Д. А.) звернувся до суду із поданням, в якому просив звернути стягнення на майно боржника ОСОБА_2 , яке не зареєстроване у встановленому законом порядку, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , та квартиру АДРЕСА_2 .
2. На обґрунтування вимог подання вказував, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 від 04 лютого 2020 року з примусового виконання виконавчого листа № 757/30497/15-ц від 03 лютого 2020 року, виданого Печерським районним судом міста Києва щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії 
№10-29/3503 від 01 червня 2007 року у розмірі 2 093 395,46 грн, за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/4028 від 16 серпня 
2007 року у розмірі 34 728 266,14 грн, за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/4439 від 18 жовтня 2007 року у розмірі 8 002 214,43 грн, за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/4955 від 28 грудня 2007 року у розмірі 9 800 577,48 грн, що загалом складає 54 624 453,51 грн. 
3. Вказував, що рішення суду боржником не виконане.
4. З урахуванням вищевказаного приватний виконавець Гненний Д. А. вважав, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, а тому наявна необхідність вжиття всіх необхідних заходів для звернення стягнення на нерухоме майно боржника, не зареєстроване у встановленому законом порядку, яким є: квартира 
АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2 , для проведення виконавчих дій, пов`язаних з описом та арештом майна боржника, 
з метою його подальшої реалізації для виконання рішення суду.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
5. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30 вересня 
2025 року у задоволенні подання приватного виконавця Гненного Д. А. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1 від 04 лютого 2020 року відмовлено.
6. Відмовляючи у задоволенні подання приватного виконавця, районний суд мотивував своє рішення передчасністю звернення приватного виконавця з відповідним поданням.
7. Відтак, на переконання районного суду, матеріали подання не містять жодного доказу того, що у боржника недостатньо грошових коштів або рухомого майна, за рахунок яких можливо задовольнити вимоги стягувача, тобто приватний виконавець не застосував щодо боржника всіх заходів примусового виконання, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».
8. Також районний суд зауважив, що хоча рішеннями в інших справах на користь боржника було витребувано майно, разом із поданням приватний виконавець не надав суду доказів набрання цими рішеннями законної сили, 
а також документів, що підтверджують вартість майна, належного боржникові, але не зареєстрованого за останнім.
9. Відтак, урахувавши відсутність документального підтвердження вартості нерухомого майна, витребуваного на користь боржника за судовим рішенням, 
а також те, що приватний виконавець не довів недостатності у боржника грошових коштів, за рахунок яких можливо задовольнити вимоги стягувача, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для надання дозволу на звернення стягнення на це нерухоме майно.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
10. Постановою Київського апеляційного суду від 16 квітня 2026 року апеляційну скаргу приватного виконавця Гненного Д. А., до якої приєдналося Акціонерне товариство «Сенс Банк», задоволено. 
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 30 вересня 2025 року скасовано.
Ухвалено нове судове рішення.
Подання приватного виконавця Гненного Д. А. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано 
в установленому порядку, задоволено.
Звернуто стягнення на майно боржника ОСОБА_1 , яке не зареєстроване 
у встановленому законом порядку, а саме на:
- квартиру 
АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 330558280000);
- квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна: 311348980000).
11. Скасовуючи ухвалу районного суду та ухвалюючи нове судове рішення, апеляційний суд мотивував своє рішення помилковістю висновків суду першої інстанції щодо передчасності звернення приватного виконавця з поданням.
12. Відтак, як зазначив апеляційний суд, матеріалами справи в їх сукупності, а також відомостями з Автоматизованої системи виконавчого провадження щодо виконавчого провадження № НОМЕР_2 підтверджується відсутність 
у боржника коштів на рахунках.
13. При цьому апеляційний суд зауважив, що, будучи належним чином повідомленим про відкриття виконавчого провадження, боржник не надав приватному виконавцю інформації про належне йому на праві власності інше майно, на яке можливо звернути стягнення за виконавчим листом, а також не скористався своїм правом, передбаченим частиною п`ятою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», не запропонувавши види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу. Крім того, зазначена норма закону передбачає, що черговість звернення стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначає виконавець.
14. Також апеляційний суд вказав на помилковість висновків районного суду про те, що приватний виконавець не надав доказів набрання законної сили рішеннями, якими нерухоме майно було повернуто на користь боржника, оскільки такий висновок спростовується матеріалами справи та відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень.
15. Твердження суду першої інстанції про необхідність надання приватним виконавцем під час звернення до суду з поданням звіту про оцінку вартості нерухомого майна, на яке необхідно звернути стягнення, спростовуються положеннями Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, якими передбачено можливість залучення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна боржника лише після проведення його опису та арешту.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
16. У квітні 2026 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Цвєткова Г. О., на постанову Київського апеляційного суду від 16 квітня 
2026 року у вказаній справі.
17. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 08 травня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
18. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 04 червня 2026 року клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Цвєткова Г. О., про зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 16 квітня 2026 року задоволено.
Зупинено виконання постанови Київського апеляційного суду від 16 квітня 2026 року в справі № 757/30497/15-ц до закінчення її перегляду у касаційному порядку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги
19. У касаційній скарзі адвокат Цвєтков Г. О. просить скасувати постанову апеляційного суду, а ухвалу суду першої інстанції залишити в силі. 
20. Підставою касаційного оскарження судового рішення вказує неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.
21. Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання адвоката, який перебуває на військовій службі, про відкладення розгляду справи, наслідком чого став розгляд справи за відсутності сторони боржника.
22. Також вказує, що апеляційний суд 14 січня 2026 року відкрив апеляційне провадження в справі, надав строк для подання відзиву, і цього ж дня іншою ухвалою призначив справу для розгляду, чим порушив право боржника на захист, що, зокрема, отримало прояв у невизначенні строків на подання процесуальних документів, тобто має місце неналежне повідомлення про відкриття апеляційного провадження в справі та надання вчасного доступу до матеріалів справи.
23. Крім того, адвокат Цвєтков Г. О. зауважує, що апеляційний суд не вирішив подані стороною боржника клопотання, зокрема, щодо зупинення апеляційного провадження у справі та не дослідив зібрані у справі докази.
Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу
24. У травні 2026 року до Верховного Суду надійшов відзив Акціонерного товариства «Сенс Банк», у якому зазначено, що оскаржуване судове рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, 
а доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу.
25. Також у травні 2026 року до Верховного Суду надійшов відзив приватного виконавця Гненного Д. А., у якому зазначено, що оскаржуване судове рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, 
а доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу.
Доводи особи, яка подала відповіді на відзиви на касаційну скаргу
26. У травні 2026 року до Верховного Суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Цвєткова Г. О., надійшли відповіді на відзиви Акціонерного товариства «Сенс Банк» та приватного виконавця Гненного Д. А., у яких зазначено, що доводи відзивів не спростовують доводів касаційної скарги, а відтак просить касаційну скаргу задовольнити, скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а ухвалу районного суду залишити в силі.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
27. Судом апеляційної інстанції у змісті оскаржуваної постанови встановлено, що на виконанні приватного виконавця Гненного Д. А. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_2 від 04 лютого 2020 року щодо примусового виконання виконавчого листа №757/30497/15-ц від 03 лютого 2020 року, виданого Печерським районним судом міста Києва щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/3503 від 01 червня 
2007 року у розмірі 2 093 395,46 грн, за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/4028 від 16 серпня 2007 року у розмірі 34 728 266,14 грн, за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/4439 
від 18 жовтня 2007 року у розмірі 8 002 214,43 грн, за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/4955 від 28 грудня 2007 року у розмірі 
9 800 577,48 грн, що загалом становить 54 624 453,51 грн, та судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 2 250,50 грн. 
28. 04 лютого 2020 року приватним виконавцем виконавчого кругу міста Києва Барладіним П. О. винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, арешт майна боржника, арешт коштів боржника, стягнення основної винагороди приватного виконавця, розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.
29. 05 лютого 2020 року представник боржника ознайомився з матеріалами виконавчого провадження.
30. 21 вересня 2022 року на адресу приватного виконавця Гненного Д. А., який здійснює заміщення приватного виконавця Барладіна П. О., надійшла заява стягувача про передачу виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 від приватного виконавця Барладіна П. О. до приватного виконавця Гненного Д. А.
31. 21 вересня 2022 року приватним виконавцем Гненним Д. А. винесено постанови про передачу виконавчого провадження та про прийняття виконавчого провадження.
32. У ході проведення виконавчих дій приватним виконавцем Гненним Д. А. реалізоване наступне майно боржника: земельну ділянку, кадастровий номер: 8000000000:82:138:0089, що знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_4 ; земельну ділянку із кадастровим номером 3221884000:32:043:0103, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6; земельну ділянку із кадастровим номером 3221884000:32:043:0105, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6; земельну ділянку із кадастровим номером 3221884000:32:043:0106, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6; земельну ділянку із кадастровим номером 3221880803:15:127:0701, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7.
33. Також у процесі примусового виконання виконавчого документа з рахунків, відкритих на ім`я боржника в банківських установах, було частково списано грошові кошти.
34. Станом на момент звернення до суду із поданням залишок заборгованості ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 становить 56 490 011,93 грн, з яких: 51 354 556,30 грн - залишок заборгованості перед стягувачем; 5 135 455,63 грн - основна винагорода приватного виконавця.
35. 29 січня 2025 року на електронну адресу приватного виконавця надійшла заява від представника стягувача про звернення стягнення на майно боржника, а саме квартиру 
АДРЕСА_1 (вих. № 4731-58/2025 від 28 січня 2025 року).
36. Зі змісту заяви апеляційним судом встановлено, що остання мотивована тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 
2022 року у справі №761/41606/19, яке було залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 липня 2023 року (провадження 
№ 22-ц/824/816/2023), позов ОСОБА_1 було задоволено та витребувано 
у Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Будівельні проекти» у власність ОСОБА_1 квартиру 
АДРЕСА_1 . Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень №48096588 від 05 серпня 2019 року за Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Будівельні проекти», прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсохою С. С.
37. 29 січня 2025 року на електронну адресу приватного виконавця надійшла заява від представника стягувача про звернення стягнення на майно боржника, а саме квартиру АДРЕСА_2 (вих. № 4730-58/2025 від 28 січня 2025 року).
38. Заява мотивована тим, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2022 року у справі №761/7257/20, залишеним в силі постановою Верховного Суду від 01 листопада 2023 року (провадження 
№ 61-6882св23), позов ОСОБА_1 було задоволено та витребувано з чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Будівельні проекти» у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 311348980000), яка була набута ОСОБА_1 у власність на підставі свідоцтва про право власності від 17 липня 2007 року, виданого згідно з наказом Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 липня 2007 року № 1228-С/КІ.Також, суди у справі №761/7257/20 дійшли висновку про наявність правових підстав для скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 48098465, прийнятого 05 серпня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсохою С. С. (номер запису про право власності 32688422).
39. Відповідно до інформаційної довідки № 429216001 від 29 травня 
2025 року, сформованої приватним виконавцем Гненним Д. А., право власності на квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна: 311348980000), станом на день формування довідки зареєстрована за Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Будівельні проекти».
40. Відповідно до інформаційної довідки № 429215582 від 29 травня 
2025 року право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер майна: 330558280000), станом на день формування довідки зареєстроване за Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Будівельні проекти».
41. Станом на момент звернення до суду із поданням ОСОБА_1 не здійснив дій щодо реєстрації права власності на квартиру 
АДРЕСА_1 та квартиру 
АДРЕСА_2 за собою.
42. Зі змісту листа Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № 062/14-3232 від 26 березня 2025 року та доданих до нього копій свідоцтв про право власності апеляційним судом встановлено, що згідно з даними реєстрових книг комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації (станом на 2013 рік):
- квартира 
АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 24 вересня 2008 року № 1655-С/КІ;
- квартира АДРЕСА_2 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 10 липня 2007 року № 1228-С/КІ.
Позиція Верховного Суду
43. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
44. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно 
у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права 
у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
45. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
46. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
47. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише 
в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
48. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
49. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
50. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
51. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
52. Предметом касаційного перегляду у цій справі є постанова апеляційного суду про задоволення подання приватного виконавця щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.
53. Відповідно до статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. 
54. Вищезазначене є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
55. За змістом статті 1, частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, в межах якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
56. Згідно з частиною п`ятою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
57. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.
58. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.
59. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.
60. Відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
61. Застосування судом частини десятої статті 440 ЦПК України та статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» є крайнім заходом виконання судового рішення, який може бути застосований лише тоді, коли виконавець вичерпав усі можливі заходи, які передбачені законом щодо примусового виконання рішень за рахунок іншого майна боржника, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеним у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 2-592/09 (провадження № 61-8383св18), від 23 січня 2019 року 
у справі № 522/6400/15-ц (провадження № 61-19786св18), від 26 травня 
2021 року у справі № 947/22930/19 (провадження № 61-9215св20).
62. При розгляді справ указаної категорії необхідно враховувати, що однією з головних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення. Немає сенсу в правосудді, якщо рішення судів не виконуються, 
а невиконання судових рішень є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (постанова Верховного Суду від 18 грудня 2025 року у справі № 242/4382/15-ц (провадження № 61-12743св24)).
63. Відтак, як встановлено апеляційним судом у змісті оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні 
№ НОМЕР_2 із примусового виконання виконавчого листа № 757/30497/15-ц, виданого Печерським районним судом м. Києва 03 лютого 2020 року, 
у добровільному порядку судового рішення не виконав. 
64. Приватний виконавець під час примусового виконання судового рішення здійснив заходи щодо пошуку майна боржника, за рахунок якого можна задовольнити вимоги стягувача, та встановив, що боржник не має достатньо грошових коштів на банківських рахунках, а вартості іншого майна, реалізованого в межах виконавчого провадження, недостатньо для задоволення вимог стягувача. Заборгованість за виконавчим провадженням станом на день звернення до суду із поданням становила 56 490 011,93 грн. 
65. Водночас, на підставі заяв стягувача у виконавчому провадженні приватним виконавцем встановлено наявність судових рішень у справах №761/41606/19 та №761/7257/20, відповідно до змісту яких на користь боржника було витребувано нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 330558280000) та квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна: 311348980000).
66. Також приватним виконавцем встановлено, що боржник не вчинив дій щодо реєстрації за собою права власності на вищевказане майно, тобто не реалізував судові рішення.
67. Таким чином, ураховуючи, що рішення суду у справі № 757/30497/15-ц боржником не виконане, приватний виконавець звернувся до суду із метою вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.
68. З урахуванням зазначеного колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що приватний виконавець обґрунтовано звернувся до суду з поданням, оскільки відсутність державної реєстрації права власності боржника на спірне нерухоме майно фактично унеможливлює подальшу примусову реалізацію цього майна, а отже, і виконання судового рішення у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.
69. При цьому колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду щодо вжиття приватним виконавцем визначених Законом України «Про виконавче провадження» заходів для виконання рішення суду, оскільки боржником не було зазначено, які саме заходи не вчинив виконавець для належного виконання останнього.
70. Більше того апеляційний суд обґрунтовано зауважив, що боржник не надав приватному виконавцю інформації стосовно належного йому на праві власності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення заборгованості за виконавчим листом, та не скористався своїм правом, передбаченим частиною п`ятою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», а саме не запропонував виконавцю види майна чи предмети, які необхідно реалізувати 
в першу чергу.
71. Відтак, з урахуванням установлених у цій справі обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що приватний виконавець вичерпав усі можливі заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», для виконання судового рішення за рахунок іншого майна боржника, ніж те, що є предметом розгляду цієї справи. Однак ці заходи не призвели до виконання судового рішення у повному обсязі, про що свідчить те, що виконавче провадження залишається відкритим.
72. При цьому колегія суддів вважає неспроможними доводи касаційної скарги про безпідставне відхилення клопотання сторони боржника про відкладення розгляду справи у зв`язку з проходженням представником боржника військової служби, оскільки саме по собі проходження адвокатом військової служби за мобілізацією є несумісним з діяльністю адвоката відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». 
73. Більше того, боржник не був позбавлений можливості як брати участь 
у судовому засіданні особисто, так і залучити до участі у розгляді справи іншого представника, а відтак неодноразове порушення перед судом питання про відкладення розгляду справи у зв`язку із мобілізацією (призовом на військову службу) представника боржника може свідчити про штучне затягування розгляду справи.
74. Також колегія суддів відхиляє як необґрунтовані посилання заявника на неналежне повідомлення сторони боржника про відкриття апеляційного провадження в справі та надання вчасного доступу до матеріалів справи, оскільки сторону боржника не було позбавлено можливості надавати свої зауваження та міркування щодо апеляційної скарги.
75. Більше того матеріали справи містять заяви сторони боржника по суті апеляційної скарги та які, своєю чергою, були враховані апеляційним судом при апеляційному перегляді справи.
76. Щодо доводів касаційної скарги про невирішення питання щодо зупинення апеляційного провадження у справі, колегія суддів зауважує, що це питання було вирішено у судовому засіданні Київського апеляційного суду 
від 16 квітня 2026 року, про що свідчать як зміст протоколу судового засідання, так і технічний запис судового засідання. За результатами розгляду клопотання у його задоволенні було відмовлено, а відтак доводи касаційної скарги у цій частині не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи.
77. При цьому колегія суддів зауважує, що відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 08 липня 2020 року у справі 
№ 145/907/17 (провадження № 61-38590св18), розглядаючи подання державного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, суд має встановити належність боржникові нерухомого майна, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а також факт невиконання судового рішення. 
78. Таким чином, посилання касаційної скарги на порушення судом апеляційної інстанції норм права не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи, оскільки апеляційний суд установив належність боржникові нерухомого майна, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а також факт невиконання судового рішення, що є достатніми підставами для звернення стягнення на таке майно. 
79. Доводи касаційної скарги, зокрема, щодо ненадання оцінки доказам про отримання стягувачем 13 900 000,00 грн від неправомірного продажу спірного майна, незастосування позовної давності до вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та наявність провадження про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, не спростовують зазначених висновків апеляційного суду, оскільки обставини, на які посилається заявник, не входять до предмета доказування у справах цієї категорії.
80. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.
81. Колегією суддів враховано усталену практику ЄСПЛ, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення ЄСПЛ 
у справі «Руїз Торія проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain», серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
82. ЄСПЛ зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» («Ponomaryov v. Ukraine», заява № 3236)).
83. ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року 
у справі Проніна проти України (Pronina v. Ukraine, заява № 63566/00, § 23)). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
84. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
85. Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
86. Ураховуючи встановлені під час апеляційного перегляду справи факт невиконання боржником судового рішення, відсутність достатнього обсягу коштів на банківських рахунках боржника, а також те, що вартості іншого майна, реалізованого в межах виконавчого провадження, недостатньо для задоволення вимог стягувача, і встановивши наявність невиконаних судових рішень, ухвалених на користь боржника, якими на користь останнього витребувано нерухоме майно, колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про те, що зазначені обставини у своїй сукупності свідчать про наявність підстав для задоволення подання приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.
87. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Щодо поновлення виконання судового рішення
88. Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
89. Оскільки виконання постанови Київського апеляційного суду від 16 квітня 2026 рокубуло зупинено ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 червня 2026 року, то у зв`язку із закінченням касаційного перегляду справи необхідно поновити її виконання.
90. Керуючись статтями 400, 401, 402, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Цвєткова Глєба Олександровича, залишити без задоволення.
2. Постанову Київського апеляційного суду від 16 квітня 2026 року залишити без змін.
3. Поновити виконання постанови Київського апеляційного суду 
від 16 квітня 2026 року.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді: Н. Ю. Сакара
О. М. Осіян
В. В. Сердюк