П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 420/42203/25

| Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С. Дата і місце ухвалення: 29.05.2026р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого – Ступакової І.Г.
суддів – Бітова А.І.
– Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень і податкової вимоги,-
В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просила суд:
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 12.03.2024р. №0040001-2407-1553-UА51040090000096249;
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 12.03.2024р. №0040000-2407-1553-UА51040090000096249;
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 12.03.2024р. №0040002-2407-1553-UА51040090000096249;
визнати протиправною та скасувати податкову вимогу форми Ф №0025347 1305-1532 від 29.11.2023р.;
стягнути з відповідача на користь позивача судові витирати в тому числі витрати на правову допомогу. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що спірними податковими повідомленнями-рішеннями ОСОБА_1 визначено до спати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2021-2023р.р. у загальному розмірі 64 052,85 грн. Позивач зазначала, що контролюючим органом не дотримано положень п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України щодо строків надіслання податкових повідомлень-рішень від 12.03.2024р. №0040001-2407-1553-UА51040090000096249 та №0040002-2407-1553-UА51040090000096249 (до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), є проявом порушення принципу належного урядування. Крім того, таке нарахування здійснено відповідачем в той час, коли позивач з об`єктивних причин вже була неспроможна нести відповідні податкові зобов`язання. Так, згідно листа Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 08.06.2023р. №824/02-14 та листа відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби, відповідно до п. 1, 2 спільного наказу командира військової частини НОМЕР_2 та голови Одеської обласної (військової) адміністрації №16 «Про встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів на окремих територіях Одеської області в умовах правового режиму воєнного стану» від 16.07.2022р., встановлено особливий режим в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів на узбережжі Чорного моря, затоках, у внутрішніх морських водах в межах пляжних зон та на територіях пляжних зон, розташованих у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Одеської області. База відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позивачу на праві власності, знаходиться на території прибережної захисної смуги, де встановлено заборону перебування, в`їзду та виїзду. У зв`язку із зазначеним, державою було повністю обмежено право власності позивача, шляхом заборони експлуатації об`єкта нерухомого майна, у зв`язку із чим ОСОБА_1 позбавлена можливості сплачувати податки з згаданого об`єкта нерухомого майна, адже такий об`єкт навіть не використовується в господарській діяльності. В даному випадку, стягнення сум податку з позивача за об`єкт комерційної нерухомості, використання якого було прямо заборонено позивачу державою, суперечить вимогам п. 4.1.6. ст. 4 Податкового кодексу України, з огляду на це відповідне податкове повідомлення – рішення від 12.03.2024р. №0040000-2407-1553-UА51040090000096249 про нарахування податку за 2023 рік є протиправним, як таке, що суперечить вимогам вказаної статті Кодексу. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 29.05.2026р., з ухваленням по справі нового судового рішення – про задоволення її позову у повному обсязі.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не неправильно застосовано вимоги п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України, не враховано позицію Верховного Суду в подібних відносинах, викладену у постанові від 29.01.2019р. у справі №817/213/16, щодо під ставності скасування податкового повідомлення – рішення в разі складення його із порушенням строків, передбачених п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України. Суд першої інстанції послався на загальний строк 1095 днів, передбачений ст.102 ПК України, повністю проігнорувавши позицію, що норми пп.266.7.2 ПК України є спеціальними, яких податковий орган має додержуватися, і що відповідач штучно накопичив борг за 3 роки та виставив його одноразово під час війни, що є диспропорційним фінансовим тягарем для громадянина. Апелянт стверджує, що порушення строків складення податкового повідомлення – рішення є підставою вважати його протиправним.
Також, апелянт посилається на те, що суд допустив неправильне застосування п.4.1.6 ст.4 Податкового кодексу України та ч.1 ст.391 ЦК України, допустивши стягнення податку з об`єкта нерухомого майна комерційного призначення в період прямої заборони експлуатації такого об`єкта. Судом не враховано позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 14 лютого 2024 року у справі №320/6443/23, від 8 травня 2024 року у справі №460/21535/22, від 2 квітня 2025 року у справі №160/14432/23, відповідно до якої акти та накази військових адміністрацій про введення особливого режиму (зокрема, заборони в`їзду/виїзду цивільного населення та ведення рекреаційного бізнесу) мають імперативний (обов`язковий) характер і прирівнюються до обставин, які повністю виключають можливість виникнення податкового обов`язку за період дії такої заборони. При цьому, відсутність певного регіону у Переліку територій, на яких ведуться бойові дії, не позбавляє платника податків права доводити фактичну неможливість використання майна або ведення діяльності через прямі розпорядчі акти військового командування чи органів місцевої влади. Заходи воєнного стану (блоки, заборони доступу) прирівнюються до обставин непереборної сили, які зупиняють виконання публічних обов`язків, якщо вони унеможливлюють фізичний доступ до об`єкта оподаткування.
Посилається апелянт і на те, що судом проігноровано надіслання ОСОБА_1 податкових повідомлень – рішень за неіснуючою адресою та, у зв`язку з цим, відсутність «узгодження» податкового боргу. Згідно сталої практики Верховного Суду, надсилання податкового повідомлення-рішення на адресу, яка не є податковою адресою платника податків, не може вважатися належним виконанням контролюючим органом свого обов`язку щодо вручення такого рішення. У такому разі податкове зобов`язання не вважається узгодженим, що виключає правомірність подальших заходів щодо стягнення грошових зобов`язань.
Головне управління ДПС в Одеській області подало письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін. Відповідач зазначає, що відхиляючи доводи позивача щодо строків надсилання спірних податкових повідомлень – рішень, суд першої інстанції обґрунтовано застосував висновки Верховного Суду, зазначені у постанові від 20.06.2022р. по справі №826/15940/18, яка розглядала питання щодо порушення податковим органом строку прийняття і надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення, встановленого підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України, та правових наслідків для платника податків. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що недотримання контролюючим органом встановлених строків прийняття податкового повідомлення - рішення не є підставою для припинення податкового обов`язку платника податку з вказаного податку. Строк надсилання податкового повідомлення-рішення не є строком, що зумовлює припинення податкового обов`язку або звільнення від його виконання. Що ж до посилань апелянта на те, що спірний об`єкт нерухомого майна знаходиться в прикордонній смузі в безпосередній близькості до державного кордону та острову Зміїний, на якому систематично проводяться операції ЗСУ та наявності прямої заборони здійснювати використання об`єктів нерухомості, в`їзду та виїзду на територію знаходження відповідного об`єкту, то відповідач зазначає, що ОСОБА_1 не зверталася до контролюючого органу з відповідними заявами, що передбачені Порядком підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у підпункті 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України. 
За наведених обставин, Головне управління ДПС в Одеській області зазначає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування спірних податкових повідомлень-рішень та прийняв законне та обґрунтоване рішення.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, згідно даних інформаційно - комунікаційної системи ДПС за фізичною особою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на праві власності перебуває нежитлова будівля - готель під реєстраційним номером майна 55510451250, за адресою: АДРЕСА_1 , форма власності приватна, розмір частки 1/1, загальна площа 1534,2 кв.м., власник з 18.09.2019р.
В 2024 році Головним управління ДПС в Одеській області сформовано в автоматичному режимі податкові повідомлення-рішення про визначення ОСОБА_1 грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, а саме:
від 12.03.2024р. №0040001-2407-1553-UА51040090000096249 на суму 19 944,60 грн. за 2022 рік;
від 12.03.2024р. №0040000-2407-1553-UА51040090000096249 на суму 25 697,85 грн. за 2023 рік;
від 12.03.2024р. №0040002-2407-1553-UА51040090000096249 на суму 18 410,40 грн. за 2021 рік.
Також, в матеріалах справи міститься податкова вимога форми Ф №0025347 1305-1532 від 29.11.2023р., якою Головне управління ДПС в Одеській області повідомило ОСОБА_1 про те, що станом на 28.11.2023р. за нею рахується податковий борг в сумі 6638,70 грн. 
Згідно детального розрахунку суми податкового боргу до податкової вимоги форми Ф №0025347 1305-1532 від 29.11.2023р. заборгованість у позивача виникла зі сплати єдиного податку з фізичних осіб.
Не погоджуючись з правомірністю вказаних податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги ОСОБА_1 оскаржила їх в судовому порядку.
Вирішуючи спір суд першої інстанції визнав необґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовив у їх задоволенні. Суд не прийняв до уваги посилання позивача на порушення податковим органом строку направлення платнику податків податкових повідомлень-рішень від 12.03.2024р. №0040001-2407-1553-UА51040090000096249 та №0040002-2407-1553-UА51040090000096249, передбаченого п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України, зазначивши, що недотримання контролюючим органом встановлених строків надіслання податкового повідомлення-рішення не є підставою для припинення податкового обов`язку платника податку. 
Що ж до посилань ОСОБА_1 на те, що на те, що спірний об`єкт нерухомого майна знаходиться в прикордонній смузі в безпосередній близькості до державного кордону і острову Зміїний, і наявності прямої заборони здійснювати використання об`єктів нерухомості, в`їзду та виїзду на територію знаходження відповідного об`єкту, що унеможливлює сплату податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, то суд зазначив, що територія, на якій знаходиться спірний об`єкт нерухомого майна, не включена до переліку зон, де ведуться воєнні (бойові) дії. Суд, також, звернув увагу, що позивач не зверталася до контролюючого органу з відповідними заявами, що передбачені Порядком підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у підпункті 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України. Вказані факти, на думку суду, свідчать про наявність у ОСОБА_1 обов`язку щодо своєчасного нарахування та сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за належне їй на праві приватної власності приміщення готелю за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1534,2 м2, та відсутність об`єктивних підстав для звільнення її від такого податкового обов`язку.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року №2755-VI.
Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Податкового кодексу України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.
Статтею 8 Податкового кодексу України визначено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. 
Згідно пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належать податок на майно.
01 січня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, яким запроваджено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до пп.265.1.1 п.265.1 ст.265 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, входить до складу податку на майно.
Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено ст.266 Податкового кодексу України.
У розумінні п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. 
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).
Згідно пп.266.3.1 – 266.3.3 п.266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.
Згідно пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. 
Приписами пп.266.6.1 п.266.6 ст.266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Відповідно до п.п.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:
а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Таким чином, з вказаних норм у їх сукупності сліду, що об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
ОСОБА_1 не заперечує щодо наявності у її власності об`єкту оподаткування податком не нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, однак не погоджується з спірними податковими повідомленнями-рішеннями від 12.03.2024р. №0040001-2407-1553-UА51040090000096249 та №0040002-2407-1553-UА51040090000096249, оскільки вважає, що Головним управлінням ДПС в Одеській області порушено строки складення та направлення позивачу податкових повідомлень-рішень, що є проявом порушення принципу належного урядування.
Так, підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України передбачено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Згідно п.п.266.10.2 цієї статті, у разі, якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.
Колегія суддів погоджується з позивачем щодо пропуску податковим органом строків направлення платнику податків податкових повідомлень-рішень від 12.03.2024р. №0040001-2407-1553-UА51040090000096249 та №0040002-2407-1553-UА51040090000096249, разом з тим не вбачає підстав для скасування вказаних рішень контролюючого органу з вказаної підстави.
Так, Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №825/1903/17 висловив правову позицію, відповідно до якої контролюючий орган зобов`язаний нарахувати платнику податків податкове зобов`язання з транспортного податку за відповідний рік та надіслати (вручити) таке податкове повідомлення-рішення до 01 липня року базового податкового (звітного) періоду (року). Податкове повідомлення-рішення, прийняте або направлене з порушенням цього строку, є неправомірним, оскільки воно прийнято поза межами строку, встановленого у абз.1 пп.267.6.2 п.267.6 ст. 267 ПК України.
Натомість, у постанові від 20 червня 2022 року по справі №826/15940/18 колегія суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду розглядала питання щодо порушення податковим органом строків прийняття і надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення, встановленого пп.267.6.2 п.267.6 ст. 267 ПК України та правових наслідків для платника податків.
За результатами судового розгляду Верховний Суд вважав за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухваленому рішенні Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі №825/1903/17.
Верховний Суд дійшов висновку, що пропуск податковим органом встановленого підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України строку надсилання податкового повідомлення-рішення до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року), не є тим порушенням, яке спростовує правомірність нарахування грошового зобов`язання податковим органом, та не може бути самостійною підставою для скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення.
Недотримання контролюючим органом встановлених строків надіслання податкового повідомлення-рішення не є підставою для припинення податкового обов`язку платника податку. Строк надсилання податкового повідомлення-рішення, встановлений підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України, не є строком, що зумовлює припинення податкового обов`язку або звільнення від його виконання.
Повертаючись до обставин даної справи, колегія звертає увагу, що приписи ст. 266 ПК України в частині в частині визначення періоду надіслання (вручення) податкового повідомлення-рішення (до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року)) та в частині звільнення платника податків від відповідальності за несвоєчасність сплати податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, є аналогічними приписам, які визначені ст. 267 ПК України, що стосуються сплати транспортного податку, та оцінка яким надана Верховним Судом у постанові від 20.06.2022р. у справі №826/15940/18.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що несвоєчасність надіслання оскаржуваних податкових повідомлень-рішень позивачеві не може бути підставою для їх скасування.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 29.01.2019р. у справі №817/213/16, оскільки, як вже зазначалося, Верховний Суд відступив від висловленої ним раніше правової позиції щодо правових наслідків пропуску контролюючим органом строку надіслання платнику податків податкових повідомлень-рішень. 
Обґрунтовуючи незаконність податкового повідомлення-рішення від 12.03.2024р. №0040000-2407-1553-UА51040090000096249 про нарахування податку за 2023 рік, як при зверненні з позовом до суду, так і в обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що спірний об`єкт нерухомого майна знаходиться в прикордонній смузі в безпосередній близькості до державного кордону та острову Зміїний, на якому систематично проводяться операції ЗСУ. Стверджує, що з урахуванням прямої заборони здійснювати використання об`єктів нерухомості, в`їзду та виїзду на територію знаходження відповідного об`єкту, відповідні обставини мають прирівнюються до обставин, передбачених пп.6 п.1 Порядку підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у підпункті 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який згодом було неодноразово продовжено.
Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався Указами Президента України і триває дотепер, що є загальновідомою обставиною і не потребує доказування, про що також обґрунтовано зазначили суди першої та апеляційної інстанцій.
Пунктом 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України встановлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.
Відповідно до підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України у разі відсутності можливості у платника податків щодо своєї філії або акцизного складу, представництва, відокремленого чи іншого структурного підрозділу, своєчасно виконати свій податковий обов`язок щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності та/або документів (повідомлень), у тому числі передбачених статтями 39 і 39-2, пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тощо, такий платник податків звільняється від відповідальності, визначеної цим Кодексом, у межах діяльності, що провадиться через такі філії або акцизні склади, представництва, відокремлені чи інші структурні підрозділи, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України.
Міністерством фінансів України відповідно до підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України було прийнято наказ від 29.07.2022р. №225 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.08.2022р. за №967/38303), яким затверджено Порядок підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у підпункті 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України, та переліків документів на підтвердження.
У відповідності до пунктів 1 та 2 Розділу І Порядку №225 цей Порядок розроблено відповідно до підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України з метою тимчасового, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, підтвердження платниками податків можливості чи неможливості своєчасного виконання податкового обов`язку щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 глави 2 розділу II Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тощо.
Дія цього Порядку поширюється на платників податків - фізичних осіб - резидентів України, зокрема самозайнятих осіб, юридичних осіб (резидентів і нерезидентів України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування, та на яких покладено обов`язок зі сплати податків та зборів, подання звітності, виконання інших обов`язків, передбачених Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з положеннями пункту 1 Розділу ІІ Порядку №225 підставами неможливості виконання платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами податкових обов`язків (у тому числі обов`язків податкових агентів) є: 1) втрата (знищення чи зіпсуття) первинних документів, комп`ютерного та іншого обладнання внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації; 2) неможливість використати чи вивезти документи, комп`ютерне та інше обладнання внаслідок ведення бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації; 3) використання чи вивезення документів, комп`ютерного або іншого обладнання, пов`язане з ризиком для життя чи здоров`я посадової особи платника податків або неможливе у зв`язку з встановленням уповноваженими органами державної влади відповідно до закону в умовах воєнного стану заборон та/або обмежень; 4) відсутність у платника податків інших посадових осіб, уповноважених відповідно до законодавства нараховувати, стягувати та вносити до бюджету податки, збори, а також вести бухгалтерський облік, складати та подавати податкову та фінансову звітність, відсутність можливості у власника призначити таких посадових осіб за умови відсутності у такого платника податків об`єктів оподаткування, або показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу, може бути пов`язана з такими обставинами: посадова особа є одночасно одним із власників юридичної особи за умови, що відсутність такого співвласника (акціонера, учасника, засновника) унеможливлює прийняття рішення про призначення на постійній або тимчасовій основі іншої посадової особи; юридична особа заснована на власності окремої фізичної особи, яка одночасно є єдиною посадовою особою такої юридичної особи. 5) перебування (податкова адреса платника податків та/або фактичне знаходження / знаходження виробничих потужностей тощо) на території населеного пункту, у якому ведуться воєнні (бойові) дії, який (які) знаходиться в оточенні (блокуванні) або тимчасово окупований збройними формуваннями Російської Федерації; 6) інші обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), підтверджені документально.
Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Порядку №225 до платників податків, у тому числі щодо своєї філії, представництва, відокремленого чи іншого структурного підрозділу, які на дату набрання чинності цим Порядком мають можливість подати до контролюючого органу заяву та документи (копії документів), інформацію про відсутність можливості виконання податкових обов`язків, застосовуються такі правила.
У разі неможливості виконання платником податків податкового обов`язку, у тому числі щодо своєї філії, представництва, відокремленого чи іншого структурного підрозділу, платник податків подає не пізніше 30 вересня 2022 року заяву про відсутність такої можливості разом з вичерпним переліком документів (копій документів), інформації, які передбачені Переліком документів, що підтверджують неможливість платника податків - юридичної особи, у тому числі щодо своєї філії, представництва, відокремленого чи іншого структурного підрозділу своєчасно виконати свій податковий обов`язок, у тому числі обов`язок податкового агента затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 29 липня 2022 року № 225 або Переліком документів, що підтверджують неможливість платника податків - фізичної особи, зокрема самозайнятої особи, своєчасно виконати свій податковий обов`язок, у тому числі обов`язок податкового агента затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 29 липня 2022 року №225 (далі - Переліки документів) до контролюючого органу в порядку передбаченому пунктом 8 цього розділу.
Заява має містити: повне найменування платника податків згідно з реєстраційними документами або прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) платника податків; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); податкову адресу платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається заява; дату подання заяви; чітке та стисле обґрунтування підстав для підтвердження неможливості виконання платником податків податкових обов`язків з посиланням на документальне підтвердження викладених фактів; вичерпний перелік додатків із зазначенням кількості сторінок кожного документа, їх повної назви та реквізитів (дата, номер, найменування органу, що видав документ); які саме податкові обов`язки не мав / не має можливості виконати платник податків; інформацію про податкові періоди, за які неможливо виконувати податкові обов`язки, або інформацію щодо обставин, пов`язаних з проведенням воєнних (бойових) дій, терористичними актами, диверсіями або іншими обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами), спричиненими військовою агресією Російської Федерації, тимчасовою окупацією збройними формуваннями Російської Федерації; підписи платника податку - фізичної особи або посадових осіб платника податку, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).
За наявності інших документів, інформації, що підтверджують неможливість своєчасно виконати свій податковий обов`язок, платники податків - юридичні особи, у тому числі щодо своєї філії, представництва, відокремленого чи іншого структурного підрозділу, надають такі документи (копії документів). Платники податків - фізичні особи, зокрема самозайняті особи надають інші документи, інформацію, що підтверджують неможливість своєчасно виконати свій податковий обов`язок разом із документом, що підтверджує таку особу.
Водночас, згідно з положеннями пункту 4 Розділу ІІ Порядку №225 до платників податків, у тому числі щодо своєї філії, представництва, відокремленого чи іншого структурного підрозділу, у яких після дати набрання чинності цим Порядком з`явилася можливість подати до контролюючого органу заяву та документи (копії документів), інформацію про відсутність можливості виконання податкових обов`язків, застосовуються такі правила.
У разі відсутності у платника податків, у тому числі щодо своєї філії, представництва, відокремленого чи іншого структурного підрозділу, можливості подати таку заяву та відповідні документи (копії документів), інформацію у строки, визначені пунктом 3 цього розділу, платник податків подає заяву та відповідні документи (копії документів), інформацію одночасно з набуттям можливості виконання одного із податкових обов`язків (реєстрації податкової накладної, подання звітності, сплати невиконаного податкового зобов`язання тощо) таким платником податку, передбачених Кодексом або іншим законодавством, контроль за виконанням якого покладено на контролюючий орган, але не пізніше 60 календарних днів з першого дня місяця, наступного за місяцем відновлення таких можливостей платника податків.
Таким чином, суд зазначає, що вказаними положеннями підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України та прийнятим відповідно до нього Порядком №225 передбачено відповідну процедуру для платника податків, яким такий може скористатися у випадках неможливості своєчасного виконання платником податків визначеного ним податкового обов`язку/-ів, що в подальшому зумовило б відсутність настання для такого платника податків відповідних негативних наслідків.
У відповідності до положень пункту 1 Розділу ІІІ Порядку №225 заява платника податків у довільній формі та відповідні документи (копії документів) розглядаються контролюючим органом протягом 20 календарних днів з дня, наступного за днем їх отримання, з можливістю продовження терміну розгляду з урахуванням строку, передбаченого для направлення попереднього рішення. Платники податків надають документ чи кілька документів (копію документа чи документів), інформацію, що можуть бути використані для підтвердження неможливості виконання ними своїх податкових обов`язків.
Тобто, для застосування вказаних положень підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України та прийнятого відповідно до нього Порядку №225 позивач могла скористатися правом для звернення до відповідного контролюючого органу з заявою та/або надати інформацію про відсутність у неї можливості виконання податкових обов`язків.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що законодавець намагаючись пристосуватися до нинішніх умов життя, вніс зміни до податкового законодавства України, які б дозволяли особам звільнятися від відповідальності за несвоєчасне виконання податкового обов`язку.
В той же час, вказана норма зобов`язує особу вчинити певну дію - подати відповідну заяву до контролюючого органу.
Позивачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів звернення до контролюючого органу у встановлений Порядком №225 спосіб та строк із заявою про неможливість своєчасного виконання податкового обов`язку, та/або прийнятого за вказаною заявою рішення, як і не було зазначено доводів / надано доказів неможливості звернення до контролюючого органу з такою заявою.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що сам по собі факт неможливості використання об`єкту нерухомості за його цільовим призначенням не є визначеною ПК України обставиною, яка звільняє власника такого об`єкту від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.
За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про незаконність податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 12.03.2024р. №0040000-2407-1553-UА51040090000096249.
Що ж до вимоги позову про визнання протиправною та скасування податкової вимоги форми Ф №0025347 1305-1532 від 29.11.2023р., то колегія суддів звертає увагу, що формування контролюючим органом та надіслання позивачу вказаної вимоги не пов`язується з прийняттям спірних податкових повідомлень-рішень, які винесено Головним управлінням у часі значно пізніше. 
Вказаною вимогою Головне управління ДПС в Одеській області повідомило ОСОБА_1 про те, що станом на 28.11.2023р. за нею рахується податковий борг в сумі 6638,70 грн. Згідно детального розрахунку суми податкового боргу до податкової вимоги форми Ф №0025347 1305-1532 від 29.11.2023р. заборгованість у позивача виникла зі сплати єдиного податку з фізичних осіб.
Таким чином, вимоги позову у відповідній частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. 
Поряд з цим, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на надіслання спірних податкових повідомлень-рішень за не належною адресою платника податків. Вказана обставина не впливає на висновок суду про законність спірних рішень контролюючого органу, а має лише значення для встановлення набуття визначених ними сумами статусу узгоджених, що встановлюється при вирішенні спору про стягнення податкового боргу.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Повний текст судового рішення виготовлений 17 серпня 2026 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук