ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 500/2979/26 пров. № А/857/37114/26

суддя в 1-й інстанції – Мартиць О.І.

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кушнір В.О., 
суддів Боршовського Т.І., Ільчишин Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 червня 2026 року у справі №500/2979/26, ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ: 
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
1.1. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області звернулося до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу у розмірі 5100 грн під час виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/3374/25.
1.2. КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 червня 2026 року в задоволені позову відмовлено.
1.3. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ 
Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.
Апелянт на обґрунтування своїх вимог зазначає, що судове рішення у справі №500/3374/25 фактично виконано в межах повноважень Пенсійного фонду: проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , визначено суму доплати та сформовано заборгованість, яка обліковується в електронній пенсійній справі й підлягає виплаті відповідно до встановленого законодавством порядку та після виділення відповідних бюджетних коштів.
Крім того, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зазначає, що невиплата нарахованої суми заборгованості у визначений період не є наслідком невиконання судового рішення без поважних причин, оскільки фактична виплата коштів залежить від бюджетного фінансування та не перебуває в межах самостійного розпорядження органу Пенсійного фонду. Відтак, на думку позивача, відсутня передбачена статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» необхідна умова для накладення штрафу — невиконання рішення без поважних причин, у зв`язку з чим постанова державного виконавця підлягає визнанню протиправною та скасуванню.
1.4.ПОЗИЦІЯ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву, що відповідно до ст. 304 КАС України не перешкоджає розгляду справи по суті.
1.5. МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ ТА ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ 
Учасники справи у судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання у зв`язку з чим на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню.
ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
2.1 ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Тернопільським окружним адміністративним судом 12.03.2026 видано виконавчий лист у справі №500/3374/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії в частині "Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести починаючи з 01.03.2025 перерахунок та виплату (з урахуванням проведених виплат) пенсії ОСОБА_1 у відповідності до частини другої статті 42 Закону України №1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії ОСОБА_1 на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,11 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2021 №127 “Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році”, на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,14 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 “Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році”, на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,197 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році”, на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,0796 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році”. 
За заявою стягувача 25.03.2026 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Батрин Мирославою Петрівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №80593526 з виконання виконавчого листа №500/3374/25, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 12.03.2026. У цій постанові встановлено боржнику строк виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.
Листом від 02.04.2026 повідомлено відповідача, що з метою забезпечення зобов`язань, покладених на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з 01.03.2025 ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії без зміни її розміру, Це пов`язано з тим, що зобов`язання, визначені рішенням перерахунку, здійсненому у відповідності до чинного законодавства, зокрема на виконання постанов Кабінету Міністрів України від 22.02.2021 №127, від 16.02.2022 №118, від 24.02.2023 №168 та від 23.02.2024 №185 від 25.02.2025 №209.
30.04.2026 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Батрин Мирославою Петрівною за невиконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду №500/3374/25 від 12.03.2026 в повному обсязі прийнято постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн на боржника Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. 
Також 30.04.2026 головним державним виконавцем направлено боржнику вимогу виконавця про зобов`язання виконати виконавчий лист №500/3374/26, виданий 12.03.2026 Тернопільським окружним адміністративним судом, на виконання якої листом від 08.05.2026 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило, що на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.08.2025 у справі №500/3374/25 ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії та нараховано борг, який станом на 04.05.2026 складає 20065,23 грн за період 01.03.2025-31.05.2026 та обліковується в автоматизованій базі даних обробки пенсійної документації (електронній пенсійній справі) і в подальшому буде виплачуватись згідно з чинним законодавством після виділення відповідних коштів на погашення заборгованості за рішенням суду з урахуванням Постанови КМУ №821.
Не погоджуючись із постановою державного виконавця про накладення штрафу від 30.04.2026, позивач у межах строку, визначеного статтею 287 КАС України, звернувся до суду із позовом. 
2.2. ДОВОДИ ТА МОТИВИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА.
За змістом статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання, а держава забезпечує його виконання у визначеному законом порядку.
Аналогічний за змістом припис міститься у статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої судове рішення, що набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Згідно з частинами другою та четвертою статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є підставою для його виконання, а примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Таким спеціальним законом є Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження», яким визначено правові засади організації та здійснення примусового виконання судових рішень.
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження та сукупністю дій визначених цим Законом органів і осіб, спрямованих на примусове виконання судових рішень, що здійснюються на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених Конституцією України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII примусовому виконанню підлягають, зокрема, виконавчі листи та накази, що видаються судами на підставі судових рішень.
Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII встановлено обов`язок виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. При цьому згідно з пунктом 1 частини другої цієї статті виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, установлених виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 18 Закону №1404-VIII вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України, а невиконання законних вимог виконавця тягне відповідальність, передбачену законом.
Частиною четвертою статті 19 Закону №1404-VIII, у свою чергу, встановлено обов`язок сторін невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.
Особливості виконання рішень, за якими боржника зобов`язано особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, врегульовані статтею 63 Закону №1404-VIII.
Так, наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, одночасно зазначаючи у ній вимогу виконати рішення протягом десяти робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.
Статтею 75 Закону №1404-VIII передбачено відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії. Зокрема, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк такого рішення державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - юридичну особу у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Отже, системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що накладення штрафу в цьому випадку є передбаченим законом заходом юридичної відповідальності, застосування якого спрямоване на забезпечення фактичного виконання судового рішення. При цьому визначальною умовою для застосування такого заходу є встановлення факту невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Такий підхід відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 07 листопада 2019 року у справі №420/70/19, відповідно до яких накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, є видом юридичної відповідальності за невиконання покладеного на нього зобов`язання, а умовою застосування такого заходу є невиконання виконавчого документа без поважних причин. Верховний Суд наголосив, що поважними можуть бути визнані обставини, які створили об`єктивні перешкоди для виконання зобов`язання та подолання яких було неможливим або істотно ускладненим для боржника.
Аналогічний правовий підхід викладений Верховним Судом у постанові від 31 травня 2022 року у справі №360/940/20, у якій зазначено, що на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин, а поважними можуть уважатися саме об`єктивні причини, які унеможливили або істотно ускладнили виконання рішення та не залежали від волевиявлення боржника.
Водночас саме по собі посилання боржника на застосування ним чинного пенсійного законодавства не може свідчити про виконання судового рішення у спосіб, прямо визначений його резолютивною частиною. Судове рішення у справі №500/3374/25, яке набрало законної сили, містить конкретний спосіб виконання покладеного на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області обов`язку, а тому підлягає виконанню саме у визначеному судом порядку.
При цьому суд апеляційної інстанції виходить із того, що після набрання судовим рішенням законної сили орган, на який покладено обов`язок вчинити певні дії, не вправі на власний розсуд змінювати визначений судом спосіб його виконання, виходячи із власного тлумачення норм законодавства або особливостей здійснення відповідної адміністративної діяльності.
Як правильно встановив суд першої інстанції, на виконання рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області було здійснено певні дії щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Однак проведення такого перерахунку саме по собі не свідчить про повне виконання рішення суду, якщо його результат не відповідає безпосередньому змісту обов`язку, визначеного у виконавчому документі.
У цьому контексті істотним є те, що самим Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області у листі від 08 травня 2026 року фактично підтверджено наявність нарахованої заборгованості в сумі 20065,23 грн, яка станом на зазначену дату залишалася невиплаченою та обліковувалася в електронній пенсійній справі. Отже, наведене підтверджує, що судове рішення не було реалізоване в повному обсязі.
Посилання позивача на те, що така заборгованість підлягатиме виплаті після виділення відповідних коштів, не спростовує встановленого факту невиконання рішення суду станом на момент винесення спірної постанови. Крім того, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів того, що саме об`єктивна, незалежна від волі боржника обставина фактичної відсутності коштів унеможливила виконання конкретного судового рішення в установлений державним виконавцем строк.
Разом з тим колегія суддів звертає увагу, що правомірність оскаржуваної постанови про накладення штрафу має оцінюватися виходячи саме з обставин, які існували на час її прийняття, тобто станом на 30 квітня 2026 року. Подальше вчинення боржником окремих дій щодо виконання судового рішення, зокрема повідомлення про нарахування заборгованості листом від 08 травня 2026 року, не може ретроспективно свідчити про неправомірність постанови державного виконавця, прийнятої за результатами встановлення стану виконання рішення у відповідний момент.
Не змінює наведеного висновку і посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на порядок проведення індексації пенсій, визначений постановами Кабінету Міністрів України. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року №185 передбачено проведення з 01 березня 2024 року перерахунку пенсій із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,0796, а постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2025 року №209 встановлено порядок проведення відповідного перерахунку пенсій з 01 березня 2025 року.
Разом із тим наявність загального нормативного регулювання порядку перерахунку та індексації пенсій не скасовує та не змінює обов`язку виконати судове рішення, яке набрало законної сили та яким для конкретної особи визначено конкретний спосіб проведення перерахунку. Виконання судового рішення не може бути поставлено в залежність від суб`єктивної оцінки боржником правильності висновків суду або від іншого способу застосування законодавства, ніж той, який прямо визначений у резолютивній частині рішення.
Таким чином, повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про проведення перерахунку пенсії без зміни її розміру, а також подальше нарахування відповідної заборгованості свідчать лише про вчинення окремих дій, спрямованих на виконання судового рішення, але не підтверджують його повного виконання у визначений судом спосіб.
При цьому за приписами статті 63 та частини першої статті 75 Закону №1404-VIII саме невиконання рішення без поважних причин є юридичною підставою для накладення штрафу. Встановлені у цій справі обставини свідчать про те, що на момент винесення оскаржуваної постанови Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не виконало рішення суду в повному обсязі, тоді як переконливих доказів наявності об`єктивних причин, які унеможливлювали або істотно ускладнювали таке виконання, матеріали справи не містять.
Відтак висновок державного виконавця про наявність передбачених законом підстав для накладення на позивача штрафу є обґрунтованим, а оскаржувана постанова від 30 квітня 2026 року у виконавчому провадженні №80593526 прийнята в межах наданих державному виконавцю повноважень та у спосіб, передбачений Законом №1404-VIII.
Суд першої інстанції належним чином дослідив обставини виконавчого провадження, надав оцінку доводам позивача та відповідача, встановив фактичний стан виконання судового рішення та правильно застосував до спірних правовідносин положення статей 63, 75 Закону №1404-VIII.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки фактично зводяться до переоцінки встановлених у справі обставин та незгоди з правовою оцінкою дій Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Водночас таких обставин, які б свідчили про повне виконання судового рішення до моменту винесення постанови державного виконавця або про наявність об`єктивних причин, що перешкоджали його виконанню, апеляційним судом не встановлено.
2.3. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду — без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що рішення Тернопільського окружного адміністративного суду №500/2979/26 від 15 червня 2026 року ухвалене на підставі правильно встановлених обставин справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі аргументи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для його скасування або зміни.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, —

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 червня 2026 року у справі №500/2979/26 – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий суддя | | В. О. Кушнір
судді | | Т. І. Боршовський
| | Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено 09.09.26