ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" вересня 2026 р. Справа№ 910/11895/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Майданевича А.Г.
суддів: Суліма В.В. 
Коротун О.М. 

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.
за участю представників сторін:
від позивача: Єсипенко О.В.,
від відповідача: не з`явились,
від третьої особи-1: не з`явились,
від третьої особи-2: не з`явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом»
на рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2026, повний текст якого складений 08.05.2026,
у справі № 910/11895/25 (суддя Маринченко Я.В.)
за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом»
треті особи: 
1. Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі», 
2. Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго»
про стягнення 3 572 489,93 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2025 року Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (далі-позивач) до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово будівельна компанія «Управдом» (далі-відповідач), треті особи: Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі», Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» про стягнення 3 572 789, 93 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено умови укладеного між сторонами умови договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» в частині оплати поставленої електроенергії за період грудень 2021 - січень 2024 року, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по оплаті за спожиту електроенергію у розмірі 2 820 211,13 грн. Крім того, позивачем заявлено до стягнення 15% річних у розмірі 428 170,22 грн, пеню у розмірі 3 749,66 грн та інфляційні витрати у розмірі 320 358,92 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.04.2026 у справі № 910/11895/25 позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» заборгованість у розмірі 28 202 11,13 грн 13 коп, 15% річних у розмірі 428 170,22 грн, пеню у розмірі 3 749,66 грн, інфляційні втрати у розмірі 320 358,92 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 42 869,88 грн. 
Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності у нього заборгованості, факту оплати за спожиту протягом грудня 2021 року - січня 2024 року електричну енергію у розмірі 2 820 211,13 грн або укладення договору про постачання електричної енергії у спірний період з іншим постачальником, у зв`язку з чим, судом задоволено позовні вимоги про стягнення 2 820 211,13 грн - основного боргу за поставлену електричну енергію за період грудень 2021 - січень 2024 року.
Також, суд першої інстанції, перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат, 15% річних та пені, встановив, що надані розрахунки відповідають вимогам чинного законодавства, умовам договору (комерційним пропозиціям) та є арифметично вірними, а тому позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2026 у справі №910/11895/25 скасувати в частині стягнення з ТОВ «ЖБК «Управдом» заборгованість у розмірі 2 942 037,72 грн, з яких 28 202 11,13 грн 13 коп, 15% річних у розмірі 428 170,22 грн, пеню у розмірі 3 749,66 грн, інфляційні втрати у розмірі 320 358,92 грн та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити. 
Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. 
Апелянт вважає, що основним питанням даної справи є правомірність виставлення рахунків за електроенергію за спірний період березень 2022 - січень 2024. На його думку, саме ця обставина є предметом справи №910/74/24 і саме її суд першої інстанції не міг самостійно встановити, без результатів паралельного провадження.
Скаржник зазначає, що суд першої інстанції у справі № 910/11895/25 жодним чином не обґрунтував, яким чином він може самостійно та остаточно встановити обставини, що є предметом апеляційного перегляду у справі №910/74/24. Вважає, що ухвалення рішення у даній справі до завершення апеляційного провадження у справі №910/74/24 є передчасним та створює ризик виникнення взаємовиключних судових рішень.
Крім того, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки угоді про реструктуцрізацію заборгованості №04-25 від 19.02.2025, укладеній між скаржником та ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі». Зазначає, що вказана угода була належним чином подана до матеріалів справи та безпосередньо стосувалася предмета спору, оскільки охоплювала ті самі періоди та ті самі обсяги електричної енергії, за які ДПЗД «Укрінтеренерго» заявило позовні вимоги.
Також скаржник зауважує, що судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин положення щодо нарахування штрафних санцій, інфляційних втрат та 15% річних, не враховано спеціальне нормативне регулювання, встановлене Постановою Кабінету Мінстрів України №206 на період дії воєнного стану, а також той факт, що спірна електрична енергія використовувалась виключно для забезпечення надання житлово-комунальних послуг населенню та функціонування спільного майна багатоквартирних будинків.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 

В свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві, наданому до суду 26.06.2026, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.
Позивач зазначає, що ТОВ «ЖБК «Управдом» не повідомив суд першої інстанції у справі №910/74/24 про наявність іншого електропостачальника у данний період, а отже він не обирав (нескористався своїм правом наукладення договору) іншого електропостачальника у спірний період та є споживачем постачальника «останньої надії». Таким чином, на його думку, на сьогоднішній день немає інших законних підстав, які б суперечили виконанню обов`язку споживачу сплатити заборгованість за спожиту електричну енергію за спірний період.
Позивач звертає увагу, що у відповідача є публічний договір між ним та ОСР (третя особа 1 - АТ «ДТЕК Київські електромережі») щодо розподілу електричної енергії, але не на постачання електричної енергії, та споживач (апелянт) має аналогічну заборгованість та здійснює дії щодо її реструктуризації (у вигляді угод) але він ніяк не стосується правовідношень з ДПЗД «Укрінтеренерго» як з постачальником «останньої надії» на постачання електричної енергії, і навіть за наявності сумніву розбіжностей у частині визначення обсягу розподіленої та спожитої електричної енергії відповідачу необхідно було звернутись до оператора системи розподілу - АТ «ДТЕК Київські електромережі», при цьому ДПЗД «Укрінтеренерго» жодним чином не може самостійно щось нарахувати або скорегувати дані комерційного обліку без відповідних даних Оператора системи розподілу і вплинути на їх договірні відносини, тому жоден документ не підтверджує реструктуризацію боргу між ДПЗД «Укрінтеренерго» та апелянтом. Разом з тим, відповідач не надав належного і достатнього доказу, який би підтвердив факт споживання електричної енергії у іншого електропостачальника по відповідними точками комерційного обліку (ТКОЕЕ) з ЕІС-кодами.
Позивач вказує, що дія постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» не розповсюджується на постачальника «останньої надії» ДПЗД «Укрінтеренерго», адже він не є учасником надання житлово-комунальних послуг.
Позивач зазначає, що ТОВ «ЖБК «Управдом» не виконало зобов`язання, не вжило всіх можливих заходів щодо погашення своєї заборгованості, яка виникла в зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за д оговором, у зв`язку з чим, відповідно до п.5.10 глави 5 договору про постачання електричної енергії з постачальником «останньої надії» та п.6.1 розділу 6 Комерційної пропозиції, ДПЗД «Укрінтеренерго» було правомірно застосовано період розрахунку пені, інфляційних втрат та 15 % річних.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2026 у справі №910/11895/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2026 у справі №910/11895/25 залишено без руху.
08.06.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» про усунення недоліків з доказами оплати судового збору у розмірі 52 956,69 грн (платіжна інструкція №3286 від 04.06.2026).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2026 у справі №910/11895/25 та справу призначено до розгляду на 29.07.2026. 
22.07.2026 від ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із вживанням заходів, спрямованих на добровільне врегулювання спору та належне виконання грошового зобов`язання перед позивачем. Також відповідачем до клопотання додано додаткові докази (лист ТОВ «ЖБУ «Управдом» на адресу ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі»; угода №04-25 про реструктуризація заборгованості; копії платіжних інструкцій з оплати згідно з угодою №04-25 про реструктуризацію).
Так, колегія суддів протокольною ухвалою від 29.07.2026 залишила без розгляду додаткові докази на підставі ст. 207 ГПК України.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2026 відкладено розгляд справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2026 у справі №910/11895/25 на 02.09.2026. 
02.09.2026 від ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із вживанням заходів, спрямованих на добровільне врегулювання спору та належне виконання грошового зобов`язання перед позивачем. 
Представник позивача у судовому засіданні 02.09.2026 заперечила проти клопотання про відкладення розгляду справи.
У судовому засіданні 02.09.2026 колегія суддів звертає увагу, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.
Колегія суддів зазначає, що скаржник належним чином був повідомлений про дату та час судового засідання, представник скаржника повторно не з`явився в судове засідання, причини неявки судом поважними не визнані, а також враховуючи розумність строків тривалості судового розгляду, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення вищевказаного клопотання та можливість розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю скаржника.
Так, колегія суддів протокольною ухвалою відмовила у задоволенні клопотання про відкладання розгляду справи. 

Явка сторін у судове засідання

Представники третьої особи-1 та третьої особи-2 у судове засідання 02.09.2026 не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставлення електронного документу до електронного кабінету сторін, наявним в матеріалах справи.
Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка учасників судового процесу обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність представників відповідача, третьої особи-1 та третьої особи-2.

Позиції учасників справи

Представник позивача заперечувала проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просила їх відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що між Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», яке виконує функції постачальника «останньої надії», діє на підставі ліцензії на постачання електричної енергії споживачу, виданої відповідно до постанови НКРЕКП від 06.11.2018 № 1344 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 № 1023-р (із змінами), відповідно до положень ст. 64 Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (із змінами) (далі - ПРРЕЕ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлово будівельна компанія «Управдом», як споживачем укладено договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» (далі - договір), на умовах публічного договору постачання електричної енергії постачальника «останньої надії» та комерційної пропозиції, розробленої з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та відповідно до вимог Закону України «Про ринок електричної енергії», положень ПРРЕЕ, по оператору системи розподілу Приватному акціонерному товариству «ДТЕК Київські електромережі» (далі - ОСР).
За даними ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», на якого покладено функції адміністратора комерційного обліку відповідно до положень пункту 10 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії», ТОВ «ЖБК «Управдом» було віднесено до категорії споживачів, постачання електричної енергії яким здійснює постачальник «останньої надії» з 01.12.2021 року, що підтверджується листом ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» від 30.11.2021 № 3/01/21/39131/1, Повідомленням про переведення споживача.
Згідно із даними отриманих від Оператора системи розподілу - ПАТ «ДТЕК Київські електромережі», ТОВ «ЖБК «Управдом» перебувало на постачанні електричної енергії постачальником «останньої надії в період з 01.12.2021 по 31.01.2024.
Суд першої інстанції встановив, що між сторонами у справі виникли договірні правовідносини на умовах публічного договору постачання електричної енергії постачальника "останньої надії" та комерційних пропозицій, які розроблені з урахуванням вимог ЦК України та у відповідності до вимог Закону України "Про ринок електричної енергії", Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312.
Згідно з п. 2.1. глави 2 договору (предмет договору) - постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору, що зазначені в додатку 1 до договору (комерційна пропозиція). 
Згідно із п. 5.8. глави 5 договору - розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць. 
Умовами Комерційних пропозицій, що є невід`ємним додатком до договору, встановлено оплата електричної енергії здійснюється споживачем у формі попередньої оплати з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку. Розмір попередньої оплати визначається споживачем самостійно (без отримання рахунку від постачальника), виходячи зі свого прогнозованого обсягу споживання електричної енергії у розрахунковому періоді та діючої у розрахунковому періоді ціни.
Постачальник, за вимогою споживача, може виставити споживачу рахунок на попередню оплату за розрахунковий або інший період (декада, тиждень, інший період), який споживач повинен оплатити протягом 5 (п`яти) робочих днів від дня отримання рахунка, але в будь в якому разі не пізніше чим за 1 (один) день до початку розрахункового періоду. 
Відповідно до п. 4.4 Комерційної пропозиції: 100% попередня оплата здійснюється споживачем не пізніше чим за 1 (один) день до початку розрахункового періоду
Оплата за фактично спожиту у розрахунковому періоді електричну енергію (остаточний розрахунок) здійснюється споживачем в строк до 20-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, незалежно від отримання рахунку від постачальника. Вартість фактично спожитої у розрахунковому періоді електричної енергії визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період (п.4.5. Комерційної пропозиції).
Відповідно до п. 4.6 Комерційної пропозиції постачальник надсилає споживачу рахунок за фактично спожиту у розрахунковому періоді електричну енергію до 14-го числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим. У разі неотримання споживачем рахунку від постачальника, споживач самостійно визначає суму, яка підлягає оплаті, шляхом множення обсягу фактично спожитої електричної енергії у розрахунковому періоді на ціну, яка діяла у відповідному розрахунковому періоді. У разі здійснення споживачем оплати за розрахунковий період, сума, яка підлягає оплаті, зменшується на суму такої оплати. У разі неотримання рахунку від постачальника споживач має про це письмово повідомити постачальника та зазначити електрону адресу, на яку постачальник може відправити рахунок споживачу. У разі не звернення споживачем до постачальника про необхідність надання рахунку, споживач, у разі несплати спожитої електричної енергії, не має права посилатися на відсутність рахунку або іншого документу за цим договором.
Акт купівлі-продажу електричної енергії (далі - акт купівлі-продажу) складається на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії споживачем. Обсяг фактично спожитої електричної енергії споживачем визначається ОС, який виконує функції адміністратора комерційного обліку, в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії, а також Тимчасовим порядком визначення обсягів купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії електропостачальниками та операторами систем розподілу на перехідний період, затверджений постановою НКРЕКП від 28.12.2018 року №2118. У разі наявності зауважень до акту купівлі-продажу, споживач оформлює протокол розбіжностей, в якому вказує обсяг електричної енергії, по якому є розбіжності. Уповноважені особи постачальника та споживача терміново проводять переговори з метою усунення розбіжностей, при цьому споживач або постачальник залучають ОС для врегулювання спірного питання. У разі якщо сторони договору не дійшли згоди у вирішенні суперечки, споживач вирішує спірне питання в порядку, що визначений Кодексом комерційного обліку електричної енергії та іншими актами законодавства, що регулюють зазначені спірні відносини. До усунення розбіжностей сторони договору керуються даними, що зазначені в акті купівлі-продажу складеному постачальником, з подальшим коригуванням даних після врегулювання розбіжностей. (п.4.8. Комерційної пропозиції).
Відповідно до п. 5.10 глави 5 договору про постачання електричної енергії з постачальником «останньої надії» та положень Комерційних пропозицій, оплата виставленого постачальником рахунка за цим договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менш 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунку, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем. Остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому періоді здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ. 
Згідно з комерційною пропозицією ціна на електричну енергію формується відповідно до Порядку формування ціни, за якою здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії», затвердженою постановою НКРЕКП від 05.10.2018 № 1179.
Пунктом 4.7. Комерційних пропозицій передбачено, що рахунки вважаються отриманими споживачем належним чином у разі їх направлення будь яким із наступних способів: - особистим врученням (нарочним) в приміщені постачальника; - поштою на адресу споживача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та/або на адресу, надану оператором системи (ОС) або споживачем постачальнику; - засобами електронного зв`язку на електронну пошту споживача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, або зазначену ОС, або зазначену в листуванні між сторонами; - засобами систем електронного документообігу, зокрема, але не виключно системи «М.Е.Dос» (якщо споживач використовує таку систему). Датою отримання рахунку вважається дата їх особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача на рахунку або супровідному листі, та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій день з дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою). У разі неотримання споживачем рахунків, надісланих поштою, рахунки вважаються врученими споживачу належним чином на третій календарний день від дати відправки постачальником відповідного поштового відправлення. У разі направлення постачальником рахунків електронною поштою, датою отримання таких рахунків буде вважатися дата відправлення постачальником споживачу відповідного електронного повідомлення. У разі направлення постачальником рахунків засобами систем електронного документообігу «МЕDос», датою отримання таких рахунків буде вважатися дата зазначена в gовідомлені про доставку документа адресату (cпоживачу) з відміткою «Доставлено», яке згенероване системою електронного документообігу «МЕDос».
Факт споживання електричної енергії споживачем підтверджується даними комерційного обліку (обсяги), що надає постачальнику "останньої надії" оператор системи розподілу/передачі, відповідно до положень пункту 10 постанови НКРЕКП від 28.12.2019 №312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" та згідно з Тимчасовим порядком визначення обсягів купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії електропостачальниками та операторами систем розподілу на перехідний період, затвердженим постановою НКРЕКП від 28.12.2018 № 2118.
Факт споживання електричної енергії споживачем оператор підтверджує шляхом надання постачальнику "останньої надії" звіту за фактичне споживання електричної енергії споживачами постачальника за розрахунковий період.
На виконання взятих на себе зобов`язань, ДПЗД «Укрінтеренерго» на підставі даних (звітів) про фактичне споживання електричної енергії ТОВ «ЖБК «Управдом», отриманих від оператора системи розподілу ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» виставлялись рахунки відповідачу з урахуванням коригувальних листів.
Суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи наявні звіти щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії ТОВ «ЖБК «Управдом», акти купівлі-продажу електроенергії та коригувальні акти до них, листи щодо коригування обсягів споживання електричної енергії, а також виставлені позивачем рахунки за спірний період.
ДПЗД «Укрінтеренерго», як постачальник «останньої надії», здійснював надсилання документів ТОВ «ЖБК «Управдом», як споживачу, за допомогою засобів електронного зв`язку на адресу електронної пошти upravdom@i.ua та на поштові адреси: 02081, м.Київ, Дарницький район, Здолбунівська 9Б та 04078, м. Київ, вул. Замковецька, буд. 102А, н/п 37.
Загальний розмір спожитої відповідачем електричної енергії постачальника «останньої надії» за даними ОСР за період грудень 2021 - січень 2024 складає 492 145 кВт*год.
Водночас, розмір неоплаченої електричної енергії постачальника «останньої надії» становить 2 820 211,13 грн, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за спожиту електричну енергію. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 15% річних у розмірі 428 170,22 грн, пеню у розмірі 3 749,66 грн та інфляційні витрати у розмірі 320 358,92 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина 1 статті 14 Цивільного кодексу України).
Як зазначалось вище ТОВ «ЖБК «Управдом» перебувало на постачанні електричної енергії постачальником «останньої надії в період з 01.12.2021 по 31.01.2024.
Частинами 1, 2 статті 633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо) умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Статтею 714 ЦК України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" (пункт 16).
Відповідно до статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" - визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який за обставин, встановлених цим Законом, не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу.
За приписами часини 1 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії споживачам у разі, зокрема, необрання споживачем електропостачальника, зокрема після розірвання договору з попереднім електропостачальником; в інших випадках, передбачених правилами роздрібного ринку.
Відповідно до пункту 5 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", постачальник "останньої надії" зобов`язаний постачати електричну енергію споживачам за ціною, що формується ним відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, та включає, зокрема, ціну купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії, ціну (тариф) на послуги постачальника "останньої надії" та ціну (тариф) на послуги оператора системи передачі. Постачальник "останньої надії" зобов`язаний повідомляти споживача на своєму веб-сайті або через засоби масової інформації про зміни тарифів (цін) у строки, визначені порядком формування ціни, за якою здійснює постачання електричної енергії споживачам постачальник "останньої надії". Споживачі постачальника "останньої надії" оплачують послуги з передачі та розподілу електричної енергії оператору системи передачі та оператору системи розподілу згідно з умовами укладених договорів про надання відповідних послуг.
Згідно з частиною 6 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник "останньої надії" оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті.
Постачальник "останньої надії" здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.
Постачальник "останньої надії" постачає електричну енергію споживачу протягом строку, що не може перевищувати 90 днів. Після завершення зазначеного строку постачальник "останньої надії" припиняє електропостачання споживачу (частини 8 та 9 статті 64 названого Закону).
Відповідно до пункту 3.4.4 Правил роздрібного ринку електричної енергії (надалі Правила), постачальник "останньої надії" здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.
Отже, аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що у разі настання обставин, визначених у частині 1 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії та відповідно до пункту 66 частини першої статті 1 цього Закону не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу, а факт приєднання споживача до публічного договору постачання електричної енергії від постачальника "останньої надії" відбувається по факту споживання електричної енергії без укладення договору з іншим електропостачальником.
У відповідності до пунктів 6.2.3-6.2.4 Правил початком постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" вважається дата припинення постачання електричної енергії споживачу попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.
Суд першої інстанції встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини на умовах публічного договору постачання електричної енергії постачальника "останньої надії" та комерційних пропозицій, які розроблені з урахуванням вимог ЦК України та у відповідності до вимог Закону України "Про ринок електричної енергії", Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312.
Як зазначено вище, факт споживання електричної енергії споживачем підтверджується даними комерційного обліку (обсяги), що надає постачальнику "останньої надії" оператор системи розподілу/передачі, відповідно до положень пункту 10 постанови НКРЕКП від 28.12.2019 №312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" та згідно з Тимчасовим порядком визначення обсягів купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії електропостачальниками та операторами систем розподілу на перехідний період, затвердженим постановою НКРЕКП від 28.12.2018 № 2118.
Крім того, факт споживання електричної енергії споживачем оператор підтверджує шляхом надання постачальнику "останньої надії" звіту за фактичне споживання електричної енергії споживачами постачальника за розрахунковий період.
На виконання взятих на себе зобов`язань, ДПЗД «Укрінтеренерго» на підставі даних (звітів) про фактичне споживання електричної енергії ТОВ «ЖБК «Управдом», отриманих від оператора системи розподілу ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» виставлялись рахунки відповідачу з урахуванням коригувальних листів.
У матеріалах справи наявні звіти щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії ТОВ «ЖБК «Управдом», акти купівлі-продажу електроенергії та коригувальні акти до них, листи щодо коригування обсягів споживання електричної енергії, а також виставлені позивачем рахунки за спірний період.
Враховуючи п. 5.10 договору, строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за вищевказаними документами є таким, що настав.
Загальний розмір спожитої відповідачем електричної енергії постачальника «останньої надії» за даними ОСР за період грудень 2021 - січень 2024 складає 492 145 кВт*год.
Водночас, розмір неоплаченої електричної енергії постачальника «останньої надії» становить 2 820 211,13 грн.
Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною 1 статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 Закону України «Про ринок електричної енергії» електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин, так само як і не надано доказів на підтвердження відсутності у нього заборгованості, факту оплати за спожиту протягом грудня 2021 року - січня 2024 року електричну енергію у розмірі 2 820 211,13 грн або укладення договору про постачання електричної енергії у спірний період з іншим постачальником.
Оскільки відповідачем доказів, які б підтверджували оплату вартості електричної енергії суду не надано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги про стягнення 2 820 211,13 грн основного боргу за поставлену електричну енергію за період грудень 2021 - січень 2024 року є такими, що підлягають задоволенню.
Стосовно доводів відповідача щодо передчасного звернення з даним позовом у справі №910/11895/25 через не завершення розгляду справи №910/74/24, колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на таке.
ТОВ «ЖБК «Управдом» в справі №910/74/24 є третьою стороною у справі і володіє всією інформацією у даній справі, а також йому достеменно відомо, що постановою Верховного суду від 02.04.2025 у справі №910/74/24 постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2024 у справі № 910/74/24 скасовано, а також передано на новий розгляд в суд першої інстанції, де Верховний Суд послався на те, що висновок суду апеляційної інстанції про, те що норми Положення №148 не розповсюджуються на спірні правовідносини є помилковим та таким, що не відповідає висновкам, викладеним у зазначених вище постановах Верховного Суду. Отже, нормами абзацу 2 пункту 7 Положення № 148 (чинного до 05.12.2023) як спеціального підзаконного нормативно-правового акту, які діяли у спірний період (01.03.2022 - 30.10.2023), встановлено особливості постачання електричної енергії споживачам, а саме, визначено 2 категорії споживачів, яким постачання електричної енергії здійснює постачальник «останньої надії»: у яких відсутній електропостачальник; яким станом на 04.03.2022 постачання електричної енергії здійснював постачальник «останньої надії».
Також Верховний Суд зазначив, що, як установлено судами попередніх інстанцій, станом на 01.03.2022 постачальник «останньої наді» не здійснював постачання електричної енергії споживачам (третім особам), оскільки 28.02.2022 завершився 90-денний період постачання, тобто термін дії договору постачання електричної енергії між постачальником «останньої надії» і споживачем припинився.
Разом з тим, Верховний Суд вказав, що судами попередніх інстанцій не досліджено та не встановлено обставин наявності договірних відносин між споживачами (третіми особами) та іншими постачальниками станом на 01.03.2022, тобто наявність/відсутність у споживачів (третіхосіб) електопостачальників.
Колегія суддів зазначає, що ТОВ «ЖБК «Управдом» не повідомив суд першої інстанції у справі №910/74/24 про наявність іншого електропостачальника в даний період, а отже він не обирав (не скористався своїм правом на укладення договору) іншого електропостачальника в спірний період та є споживачем постачальника «останньої надії».
Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2024 у справі № 910/74/24, яке залишено без змін постановою Півнінчного апеляційного господарського суду від 02.07.2026 відмовлено у задоволенні позову ДПЗД «Укрінтеренерго» до ПрАТ «НЕК «Укренерго» та ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом», Обслуговуючий кооператив «Хауз менеджмент», Товариство з обмеженою відповідальністю «Аркада-Житлосервіс», Відокремлений структурний підрозділ «Київський транспортно-економічний фаховий коледж Національного транспортного університету», Товариство з обмеженою відповідальністю «Форвард Київ-Сервіс 001» про визнання неправомірними та припинення дій, що порушують право. 
Відмовляючи у позові суди зазначили, «що у спірних відносинах 90-денний період постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» споживачам завершився 28.02.2022, тобто дія відповідного договору припинилася, однак, вже 01.03.2022 відбулося нове приєднання вищевказаних споживачів до публічного договору постачання електричної енергії на новий обмежений строк, оскільки відбулося повторне фактичне постачання електричної енергії таким споживачам.
При цьому, в матеріалах справи відсутні докази наявності договірних відносин між ТОВ «ЖБК «Управдом», ОК «Хауз менеджмент», ТОВ «Аркада-Житлосервіс», ВП «Київський транспортно-економічний фаховий коледж НТУ», ТОВ «Форвард Київ- Сервіс» з іншими постачальниками електроенергії у період з 01.03.2022 по 30.10.2023, що підтвердив представник відповідача-2 у судовому засіданні.
Отже, судами встановлено, що у вказаний період, у зв`язку з відсутністю у споживачів договору з іншим електропостачальником, цими споживачами здійснювалися нові приєднання до публічного договору позивача про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" шляхом фактичного споживання ними електричної енергії».
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача, що на теперішній час немає інших законних підстав, які суперечили виконанню обов`язку споживачу сплатити заборгованість за спожиту електричну енергію за спірний період.
Стосовно доводів відповідача, що суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки угоді про реструктуризацію заборгованості № 04-25 від 19.02.2025, укладеній між ТОВ «ЖБК «Управдом» та ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», колегія суддів вважає їх необгрутованими, оскільки судом першої інстанції був прийнятий даний доказ та розглянутий судом про що свідчать матеріали справи.
Водночас, колегія суддів зазначає, що положеннями статті 45 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що розподіл електричної енергії здійснюється оператором системи розподілу. Діяльність з розподілу електричної енергії підлягає ліцензуванню відповідно до законодавства. Оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на недискримінаційних засадах відповідно до цього Закону, кодексу систем розподілу та інших нормативно- правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.
Відповідно до пункту 1.1 Типового договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, який є додатком 3 до ПРРЕЕ, встановлено, що він є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови розподілу електричної енергії споживачам як послуги Оператора системи. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до умов цього договору згідно з заявою-приєднання, що є додатком 1 до цього договору.
При цьому, пунктом 1.2 договору розподілу споживача визначено, що його умови розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та ПРРЕЕ, та є однаковими для всіх споживачів.
Пунктом 2.2 договору розподілу споживача встановлено, що відомості про засіб (засоби) вимірювання обсягу електричної енергії, що використовується на об`єкті (об`єктах) споживача, зазначаються разом з енергетичними ідентифікаційними кодами (ЕІС кодами) в додатку 3 до договору.
Відповідно до пункту 3.1. договору розподілу споживача облік (у тому числі приладовий) електричної енергії, що передається Оператором системи розподілу та споживається споживачем на межі балансової належності об`єкта споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 311 (із змінами) та з урахуванням вимог цього договору.
Пунктом 3.2. договору розподілу споживача встановлено, що за підсумками розрахункового місяця постачальник послуг комерційного обліку (Оператор системи) забезпечує визначення обсягу електричної енергії за точками комерційного обліку споживачу не залежно від того, хто є власником комерційного засобу (засобів) обліку, та в установленому порядку
передає ці дані Адміністратору комерційного обліку для можливості їх використання суб`єктами ринку електричної енергії, у тому числі постачальником споживача.
Дані комерційного обліку щодо обсягу електричної енергії за розрахунковий місяць зазначаються Оператором системи розподілу в особистому кабінеті споживача (за умови його запровадження) та/або в рахунку про сплату послуги за цим договором, у тому числі якщо оплату за цим договором забезпечує електропостачальник споживача.
Разом з тим, положеннями пункту 3.5. договору розподілу споживача встановлено, що визначений обсяг розподіленої (спожитої) електричної енергії за підсумками розрахункового місяця передається Адміністратору комерційного обліку у встановленому Кодексом комерційного обліку порядку для включення в місячний баланс електричної енергії ОЕС України і є підставою для його використання у взаємовідносинах між суб`єктами ринку
електричної енергії, у тому числі для взаєморозрахунків між споживачем та його постачальником.
Відповідно до абз. 3 п. 2.3.5 ПРРЕЕ у разі виникнення у споживача сумніву у правильності показів засобів вимірювальної техніки та/або обсягів
споживання електричної енергії, на підставі яких здійснювались нарахування у пред`явленому до оплати документі, споживач подає про це заяву оператору системи/постачальнику послуг комерційного обліку, а у разі виникнення сумніву у правильності суми у пред`явленому до оплати документі щодо оплати за постачання або розподіл (передачу) електричної енергії - учаснику роздрібного ринку, який надав розрахунковий документ.
Крім того, АТ «ДТЕК Київські електромережі» у своїх поясненнях підтверджує обсяги, зазначені позивачем у позові щодо періоду грудень 2021 року - січень 2024 року, та визнає правомірність виставлених відповідачу рахунків за цей період; та зазначає що обсяги, зазначені позивачем у позові, щодо періоду березень 2022 року - жовтень 2023 року, що розглядалися у справі № 910/74/24 є досі покладеними на ДПЗД «Укрінтеренерго», як постачальника «останньої надії», однак вважає звернення до суду з позовними вимогами в цій частині передчасним.
Таким чином, у відповідача є публічний договір між ним та ОСР - АТ «ДТЕК Київські електромережі» щодо розподілу електричної енергії, але не на постачання електричної енергії, та споживач (апелянт) має аналогічну заборгованість та здійснює дії щодо її реструктуризації (у вигляді угод), але він ніяк не стосується правовідношень з ДПЗД «Укрінтеренерго», як з постачальником «останньої надії» на постачання електричної енергії, і навіть за наявності сумніву розбіжностей у частині визначення обсягу розподіленої та спожитої електричної енергії відповідачу необхідно було звернутись до Оператора системи розподілу - АТ «ДТЕК Київські електромережі», при цьому ДПЗД «Укрінтеренерго» жодним чином не може самостійно щось нарахувати або скорегувати дані комерційного обліку без відповідних даних Оператора системи розподілу і вплинути на їх договірні відносини, тому жоден документ не підтверджує реструктуризацію боргу між ДПЗД «Укрінтеренерго» та відповідачем.
Водночас, відповідачем не було надано жодного належного і достатнього доказу, який би підтвердив факт споживання електричної енергії у іншого електропостачальника по відповідними точками комерційного обліку (ТКОЕЕ) з ЕІС-кодами.
Згідно із п. 4.3 ПРРЕЕ, дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.
АТ «ДТЕК Київські електромережі» надав щомісячні звіти згідно з якими постачальником електричної енергії з грудня 2021 по січень 2024 року є позивач - ДПЗД «Укрінтеренерго», як постачальник «останньої надії».
Про всі зміни в об`ємах ОСР (АТ «ДТЕК Київські електромережі») та ОСП (ПрАТ «НЕК «Укренерго»), про які повідомляли та які відомі ДПЗД «Укрінтеренерго» були скореговані та надані нові рахунки та коригувальні акти. Інші підстави для коригування обсягів спожитої електричної енергії у ДПЗД «Укрінтеренерго» відсутні.
Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 15% річних у розмірі 428 170,22 грн, пені у розмірі 3 749,66 грн та інфляційних витрат у розмірі 320 358,92 грн колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.
За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. (частина 3 статті 549 ЦК України).
Згідно із п.6.1.Комерційних пропозицій за внесення передбачених умовами договору платежів з порушенням термінів, визначених даною комерційною пропозицією, постачальник має право нарахувати споживачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Споживач зобов`язується сплатити пеню на підставі рахунку та/або вимоги (претензії) постачальника.
Нарахування пені та інших видів відповідальності, що визначені законом та цим договором (15 % річних, інфляція) за невиконання грошового зобов`язання на підставі отриманого споживачем рахунку, починається на наступний день після закінчення терміну, встановленого договором на оплату рахунку.
У разі відсутності доказу вручення рахунку споживачу, пеня та інші види відповідальності визначені законом та цим договором (15 % річних, інфляція) за невиконання грошового зобов`язання за цим договором починають нараховуватися постачальником з 21 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.
Враховуючи положення пункту 5.10 глави 5 договору про постачання електричної енергії з постачальником «останньої надії» та пункту 6.1. розділу 6 Комерційної пропозиції, колегія суддів зазначає, що ДПЗД «Укрінтеренерго» було правомірно застосовано період розрахунку пені, інфляційних втрат та 15 % річних.
Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат, 15% річних та пені, колегія судді погоджується із судом першої інстанції, що надані розрахунки відповідають вимогам чинного законодавства, умовам договору (Комерційним пропозиціям) та є арифметично вірними, а тому позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню.
Відповідач свого контррозрахунку 15% річних, пені та інфляційних втрат не подав. 
Колегія суддів відхиляє доводи відповідачів про те, судом не враховано спеціальне нормативне регулювання, встановлене Постановою Кабінету Мінстрів України №206 на період дії воєнного стану, а також той факт, що спірна електрична енергія використовувалась виключно для забезпечення надання житлово-комунальних послуг населенню та функціонування спільного майна багатоквартирних будинків.
При цьому, колегія суддів зазначає, що дія постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» не розповсюджується на постачальника «останньої надії» ДПЗД «Укрінтеренерго», адже він не є учасником надання житлово-комунальних послуг і діє відповідно до ліцензії на постачання електричної енергії споживачу, виданої відповідно до постанови НКРЕКП від 06.11.2018 № 1344, розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 № 1023-р (із змінами), відповідно до положень ст. 64 Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 та постачає електричну енергію споживачам тільки у певних обставинах, визначених законом, зокрема у разі необрання споживачем (крім побутового та малого не побутового споживача) нового електропостачальника постачання електричної енергії такому споживачу здійснюється постачальником "останньої надії" (відповідно до статті 64). А електрична енергія, що купується для наведених цілей відповідача у постачальника універсальних послуг, ДПЗД «Укрінтеренерго» ним же не являється, у нього відведена інша роль на ринку електричної енергії. 
З огляду на вищенаведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Інші доводи апеляційної скарги позивача є безпідставними та необґрунтованими, не підтверджені жодними належними доказами, та спростовуються наведеним вище, а тому відхиляються колегією суддів.  
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
На переконання колегії суддів, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.
Таким чином, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2026 у справі №910/11895/25 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2026 у справі №910/11895/25 слід залишити без змін.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2026 у справі №910/11895/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2026 у справі №910/11895/25 залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.
4. Матеріали справи №910/11895/25 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, порядку та строку, передбаченому статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постано складена та підписана 09.09.2026.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич 

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун