ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
58601, м. Чернівці, вул. О.Кобилянської, 14, тел. 52-47-40, inbox@cv.arbitr.gov.ua

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2026 року | Справа № 926/2586/26
За позовом Окружної прокуратури міста Чернівці в інтересах держави, в особі: 1) Чернівецької міської ради; 2) Державної екологічної інспекції Карпатського округу

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Буковинська юнацька творчість" 

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство "Центр культури та дозвілля імені Тараса Шевченка"

про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природоохоронного призначення, шляхом скасування державної реєстрації права власності на незавершене будівництво

Суддя Проскурняк О.Г.
Секретар судового засідання Пупеза Є.Д.

Представники сторін:
Прокурор – Нараєвська А.Ю.
Від позивача 1 – Лелюк Х.М.
Від позивача 2 – Книговський В.О.
Від відповідача – не з`явився.
Від третьої особи – Ротар А.В.

СУТЬ СПОРУ: Окружна прокуратура міста Чернівці звернулась до Господарського суду Чернівецької області із позовом в інтересах держави, в особі: 1) Чернівецької міської ради; 2) Державної екологічної інспекції Карпатського округу до відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю “Буковинська юнацька творчість” про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природоохоронного призначення, шляхом скасування державної реєстрації права власності на незавершене будівництво.
Позов обґрунтовано тим, що державна реєстрація за ТОВ “Буковинська юнацька творчість” права власності на об`єкт незавершеного будівництва кафе з човниковою станцією готовністю 5 % (фундамент), розташований на земельній ділянці природно-заповідного фонду в парку-пам`ятці садово-паркового мистецтва “Парк “Жовтневий”, проведена без належних правових підстав та з порушенням установленого порядку державної реєстрації речових прав. 
Крім цього, прокурор стверджує, що умовами договору про спільну діяльність № 2220-юр від 20 листопада 2007 року передбачалося введення об`єкта в експлуатацію та оформлення права власності за територіальною громадою, однак такі умови виконані не були. 
Також, за результатами обстеження земельної ділянки у 2025 році встановлено відсутність на ній об`єкта незавершеного будівництва. У зв`язку з цим прокурор зазначає про порушення прав територіальної громади м. Чернівців як власника земельної ділянки та просить скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ “Буковинська юнацька творчість” на зазначений об`єкт.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 червня 2026 року, судову справу № 926/2586/26 передано на розгляд судді Проскурняку О.Г.
Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 25 червня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 15 липня 2026 року.
Ухвалою суду від 15 липня 2026 року відкладено підготовче засідання у справі № 926/2586/26 на 10 серпня 2026 року; вирішено додатково повідомити відповідача про дату, час і місце розгляду справи, розмістивши оголошення про виклик до суду на веб-порталі судової влади України, на офіційному веб-сайті Господарського суду Чернівецької області
Ухвалою суду від 10 серпня 2026 року закрито підготовче провадження у справі № 926/2586/26; призначено справу до розгляду по суті на 07 вересня 2026 року; вирішено додатково повідомити відповідача про дату, час і місце розгляду справи, розмістивши оголошення про виклик до суду на веб-порталі судової влади України, на офіційному веб-сайті Господарського суду Чернівецької області.
Відповідач явку належного представника в судове засідання 07 вересня 2026 року вкотре не забезпечив, хоча був належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання.
В силу приписів частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Відповідно до частини 6 статті 6 ГПК України, адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
При цьому, відповідач як юридична особа, не виконав імперативні приписи статті 6 ГПК України щодо реєстрації в електронному кабінеті в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами.
Суд зазначає про належне ним виконання обов`язку щодо повідомлення усіх учасників справи про час, дату та місце розгляду справи, зокрема відповідач повідомлявся, шляхом надіслання ухвал суду на його юридичну адресу зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. При цьому, поштова кореспонденція повернулась до суду неврученою.
Частиною 2 статті 17 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.
За загальними вимогами п.91 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року №270, інформація про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу надсилається адресату у вигляді смс-повідомлення за номером мобільного телефону, зазначеним на поштовому відправленні, поштовому переказі, а у разі відсутності номера мобільного телефону - шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланку повідомлення встановленого зразка.
У разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення "EMS" - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод. За письмовою заявою відправника/адресата строк зберігання поштових відправлень, внутрішніх поштових переказів може бути продовжений за додаткову плату до двох місяців з дня надходження до об`єкта поштового зв`язку місця призначення. У разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" або "Адміністративна послуга" рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою у порядку, визначеному у пунктах 99, 99-1, 99-2, 99-3, 106 та 114 цих Правил, із зазначенням причини невручення (п.116 правил).
Аналізуючи зазначені вище положення правил надання послуг поштового зв`язку, слід дійти висновку, що повернення судових рішень із проставленням у поштовому повідомленні відмітки про закінчення строку зберігання поштового відправлення, є підтвердженням відсутності особи адресата за адресою, а отже, день проставлення такої відмітки в поштовому повідомленні, слід вважати днем вручення судового рішення в порядку пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України.
Сам лише факт неотримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав копії судових рішень за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на подання зокрема відзиву на позов, оскільки зумовлена не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268/заі18), а також Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б та від 18.03.2021 року у справі № 911/3142/19, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.
Окрім того, відповідач додатково повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на веб-порталі судової влади України, на офіційному веб-сайті Господарського суду Чернівецької області
Відповідно до змісту частини 4 статті 122 ГПК України, з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Згідно частини 1 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Частиною 2 статті 178 ГПК України визначено, що у разі ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
З огляду на зазначене вище, суд констатує про належне повідомлення відповідача про час, дату та місце судового засідання. При цьому, відповідач не скористався свої право на подання відзиву на позов, участь в судових засіданнях, а відтак суд доходить висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.
Прокурор, представники позивачів 1, 2 та третьої особи в судовому засіданні 07 вересня 2026 року підтримали позов та просили його задовольнити.
В порядку статей 8, 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів.
На виконання вимог статті 223 Господарського процесуального кодексу України, складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.
Відповідно до статті 219 Господарського процесуального кодексу України, вступну та резолютивну частину рішення у даній справі проголошено у судовому засіданні 07 вересня 2026 року.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши прокурора, представників позивачів та третьої особи, повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

Стосовно звернення прокурора до суду.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. 
Згідно зі статтею 1 Закону України “Про прокуратуру”, прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави. 
У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (п. 2 ч. 1 ст.2 Закону України “Про прокуратуру”). 
У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 року №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття “інтереси держави” висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини). 
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. 
З урахуванням того, що “інтереси держави” є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. 
Таким чином, “інтереси держави” охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація “інтересів держави”, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року зі справи № 806/1000/17). 
За приписами статті 23 Закону України “Про прокуратуру” представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). 
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). 
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. 
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома). 
У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень. З урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено. Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. 
Аналіз частини третьої статті 23 Закону України “Про прокуратуру” дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: - якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; - у разі відсутності такого органу. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 року у справі №912/2385/18 дійшла висновку, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. 
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. 
Суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. 
Частиною сьомою статті 23 Закону України “Про прокуратуру” передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. 
Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності. 
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. 
Відтак, переавіривши матеріали справи, судом встановлено, що реалізуючи надані законом повноваження, керівник Чернівецької окружної прокуратури правомірно звернувся до суду з позовом, в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах – Чернівецької міської ради; Державної екологічної інспекції Карпатського округу.
По суті спору.
Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Відповідно до статті 19 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; г) землі рекреаційного призначення; д) землі історикокультурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Статтею 43 ЗК України визначено, що до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва)
Парк-пам`ятка садово-паркового мистецтва “Парк “Жовтневий” утворений рішенням виконавчого комітету Чернівецької обласної ради від 17.03.1992 № 72 на площі 75 га, надалі рішеннями Чернівецької обласної ради від 02.02.2001 та № 8-14/01 та від 24.09.2008 № 230-22/08 площу зменшено до 63,5 га. 
На сьогоднішній день межі Парку визначені в натурі, сформовано 2 земельні ділянки з цільовим призначення 04.11 для збереження та використання регіональних ландшафтних парків, а саме 7310136300:10:002:0016 та 7310136300:11:003:0004 загальною площею 63,2834 га
Відповідно до пункту 1.1. Статуту, комунальне підприємство “Центр культури та дозвілля імені Тараса Шевченка” (далі - Підприємство) є підприємством, що засноване на комунальній власності Чернівецької міської територіальної громади, представницьким органом якої є Чернівецька міська рада (далі - Засновник). Підприємство засноване рішенням Чернівецької міської ради від 25 січня 1992р. № 253 “Про перелік об`єктів комунальної власності Чернівецької міської ради народних депутатів” та рішенням виконкому Чернівецької міської ради від 07.04.1992 р. № 175/7 “Про передачу у комунальну власність Чернівецької міської ради народних депутатів майна культосвітніх закладів міста Чернівці”.
Згідно пункту 3.1. Статуту, основною метою діяльності Підприємства є організація відпочинку і дозвілля громадян, задоволення потреб у послугах (роботах, товарах) підприємства, задоволення культурних потреб різних груп населення, розвитку художньої і технічної творчості, збереження природно-заповідного фонду, здійснення підприємницької діяльності в межах статутних видів діяльності з метою естетичного виховання населення, одержання прибутку.
Рішенням Чернівецької міської ради від 13 жовтня 2022 року № 892 вирішено перейменувати КП “Центральний парк культури та відпочинку ім. Т. Шевченка” у КП “Центр культури та дозвілля ім. Т. Шевченка”. Також вказаним рішенням реорганізовано КП “Парк Жовтневий” шляхом приєднання його до КП “Центр культури та дозвілля ім. Т. Шевченка”. У результаті реорганізації, майно, майнові та немайнові права та обов`язки КП “Парк Жовтневий” переходять до КП “Центр культури та дозвілля ім. Т. Шевченка”.
Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим номером 7310136300:10:002:0016, площею 41,8829 га, належить до земель природно-заповідного фонду та розташована в межах парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва “Парк «Жовтневий” місцевого значення. Земельна ділянка має цільове призначення 04.11 – для збереження та використання регіональних ландшафтних парків та перебуває на праві постійного користування Комунального підприємства “Парк Жовтневий”.
Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №730/18 від 25 вересня 2007 року, Товариство з обмеженою відповідальністю “Буковинська юнацька творчість” було визначено переможцем інвестиційного конкурсу щодо розвитку інфраструктури парку “Жовтневий” у частині реалізації проекту кафе з човниковою станцією.
За результатами проведеного інвестиційного конкурсу, 20 листопада 2007 року між Чернівецької міською радою (далі – Розпорядник землі), Комунальним підприємством Парк “Жовтневий” (далі – Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Буковинська юнацька творчість” укладено Договір № 2220-юр про спільну діяльність (далі - Договір).
Даним Договором сторони встановили порядок здійснення спільної участі у влаштуванні та фінансування кафе з човниковою станцією з подальшим введенням в експлуатацію, як об`єкта інфраструктури Парку “Жовтневий” в м. Чернівці. 
Згідно пунктів 1.1., 1.2. Договору, Розпорядник землі надає право та дозвіл на влаштування об`єкта інфраструктури на території Парку “Жовтневий” в м. Чернівці. Замовник доручає, а Інвестор приймає на себе зобов`язання за свої кошти виконати проектні роботи та влаштувати об`єкт на території Парку “Жовтневий” в м. Чернівці.
Пунктом 1.4 Договору визначено, що для забезпечення виконання Учасниками договірних відносин Замовник погоджує розміщення об`єкту інфраструктури згідно ескізного проекту Генерального плану розвитку парку, а Інвестор в подальшому веде проектування та влаштування робіт на вказаному об`єкті. 
Місцезнаходження об`єкту інфраструктури відображено на план-схемі, яка невід`ємною частиною вказаного Договору. Розмір земельної ділянки становить (об`єкт № 27)-0.36 га згідно ескізного проекту Генерального плану розвитку Парку “Жовтневий”. 
Пунктом 1.5. Договору визначено, що виконання Інвестором робіт по влаштуванню здійснюється відповідно документації, розробленої ним та погодженої Замовником, іншими органами в установленому порядку. 
Згідно пунктів 1.6., 1.7 Договору, Інвестор зобов`язаний влаштувати та підготувати об`єкт до здачі експлуатацію в строки, не пізніше 12 місяців після затвердження проекту кошторисної документації. Акт Державної технічної комісії є підтвердженням якості виконання Інвестором робіт.
Пунктом 1.9. Договору встановлено, що розпорядник землі гарантує надання Інвестору права довгострокового користування влаштованих Інвестором кафе з човниковою станцією та зданим його в експлуатацію, як об`єкта інфраструктури парку терміном на 10 років.
Відповідно до пункту 2.3.1. Договору, Інвестор має право після вводу об`єкту інфраструктури в експлуатацію та оформлення власності за територіальною громадою м. Чернівці, отримати його в довгострокову оренду терміном не менше як 10 років з ненарахуванням орендної плати та плати за право довгострокової оренди, та на наступні 39 років з подальшим нарахуванням орендної плати, встановленої за згодою Учасників.
Згідно пункту 2.4.1. Договору, Інвестор зобов`язаний розробити та погодити в установленому законодавством порядку проектну документацію на влаштування об`єкту інфраструктури в термін до 15.04.2008.
Пунктом 2.6.1. Договору унормовано, що Розпорядник землі зобов`язаний протягом місяця з дати підписання акту Державної технічної приймальної комісії щодо вводу в експлуатацію об`єкту інфраструктури та оформлення права діяльності за територіальною громадою м. Чернівці, укласти в письмовій формі з Інвестором договір передачі в користування (оренду) об`єкту інфраструктури строком на 10 років з правом продовження на наступні 39 років, при умові виконання Інвестором всіх взятих на себе зобов`язань.
Таким чином, укладений Договір визначав порядок реалізації інвестиційного проекту та виконання робіт з проектування і влаштування об`єкта інфраструктури парку, подальшої можливості укласти договір оренди землі, але сам факт його укладення не свідчить про безумовне виникнення у відповідача права приватної власності на об`єкт незавершеного будівництва.
Пунктом 7.1. зазначено, що відповідно до вимог статей 110-111 Земельного кодексу України Договором встановлюються наступні обмеження прав на даній земельній ділянці парку:
- заборона на продаж або інше відчуження земельної ділянки, що є предметом цього Договору;
- заборона передачі земельної ділянки, на якій розміщені вищезазначені приміщення, в суборенду іншим особам;
- обов`язково розпочати і завершити роботи по об`єкту інфраструктури, впорядкування прилеглої території згідно проектних рішень, поетапне виконання робіт, які погоджуються Учасниками до підписання цього Договору.
Відповідно до проекту кафе з човниковою станцією в Парку “Жовтневий” в м. Чернівці, розробленого ФОП Завалецький В.О. у 2018 році на замовлення ТОВ “Буковинська юнацька творчість”, передбачено розміщення двох некапітальних споруд та комплексного благоустрою території на береговій лінії штучного ставку, що знаходиться в парку.
В листі виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 01/02-20/366 від 12 лютого 2019 року зазначено, що подальша реалізація проекту по влаштуванню кафе з човниковою станцією, як об`єкта інфраструктури парку “Жовтневий” в м. Чернівці можлива лише за умови дотримання вимог чинного законодавства.
Оскільки територія парку “Жовтневий” відноситься до категорії парку – пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення та має статус об`єкта природно-заповідного фонду, ТОВ “Буковинська юнацька творчість” запропоновано здійснити обов`язковий екологічний аудит з оцінкою впливу на навколишнє середовище реалізації “Проекту кафе з човниковою станцією в парку “Жовтневий” в м. Чернівці Чернівецької області”
Надалі, експертом-інженером з інвентаризації нерухомого майна Сопітом В.М. видано довідку від 05 вересня 2019 року № 0509/2019-ті, відповідно до якої процент готовності незавершеного будівництва кафе з човниковою станцією (фундамент), розташованого на земельній ділянці в парку “Жовтневий” в м. Чернівці, складає 5%.
Згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 11 грудня 2019 року за ТОВ “Буковинська юнацька творчість”, державним реєстратором Каравацькою Г.Ф. зареєстровано право приватної власності на об`єкт незавершеного будівництва – кафе з човниковою станцією, готовністю 5 % (фундамент), розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 7310136300:10:002:0016. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 1986710673101, номер відомостей про речове право – 34634044.
Підставами для проведення державної реєстрації зазначено, зокрема: довідка стосовно ступеня готовності об`єкта незавершеного будівництва, серія та номер: 05.09/2019-ті від 05.09.2019; рішення Чернівецької міської рали № 01/02-20/366 від 12.02.2019; рішення Чернівецької міської ради № 730/18 від 25.09.2007; проект б/н, від 10.06.2018. відомості з ДЗК, серія та номер: 15917728 від 11.12.2019.
Згідно пункту 68 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року (в редакції на час проведення державної реєстрації права власності), для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва подаються: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом (крім випадку, коли речове право на земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); 2) документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт; 3) технічний паспорт на об`єкт незавершеного будівництва. Документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.
У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в зазначеному Реєстрі.
Водночас відповідно до доводів прокурора, які підтверджуються матеріалами справи, під час проведення державної реєстрації не було подано всіх документів, передбачених пунктом 68 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, необхідних для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва.
Крім того, державна реєстрація права власності була проведена всупереч умовам укладеного Договору №2220-юр про спільну діяльність від 20 листопада 2007 року.
Відповідно до обвинувального акту та ухвали суду від 12 травня 2026 року по справі № 727/4347/26, що містяться в матеріалах справи, в проваджені Шевченківського районного суду м. Чернівці перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42026265010000019 від 22 січня 2026 року по обвинуваченню ОСОБА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 362 КК України.
Згідно обвинувального акта, складеного за результатами досудового розслідування, державний реєстратор Карвацька Г.Ф. 11 грудня 2019 року о 18 год 58 хв., перебуваючи на своєму робочому місці за адресою м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 7, отримала від уповноваженої особи ОСОБА_2 , Заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо виникнення права приватної власності на незавершене будівництво в парку “Жовтневий”, що розташований Чернівецька область, місто Чернівці, кадастровий номер земельної ділянки 7310136300:10:002:0016 з додатками, та в порушення вимог п.68 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, всупереч умов договору №2220-юр про спільну діяльність від 20 листопада 2007 року, упевнившись у відсутності передбачених п.68 Порядку документів, необхідних для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, безпідставно провела у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права приватної власності за ТОВ “Буковинська юнацька творчість” незавершеного будівництвом кафе з човниковою станцією (фундамент), розташованого на земельній ділянці в парку “Жовтневий” в м. Чернівці, чим несанкціоновано змінила інформацію, яка обробляється в автоматизованих системах та зберігається на носіях такої інформації як особа, яка має право доступу до неї.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 травня 2026 року у справі № 727/4347/26 задоволено клопотання обвинуваченої ОСОБА_1 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження; звільнено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст.362 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
При цьому, суд зазначає, що кримінальне провадження закрите через нереабілітуючі обставини, а обвинувачена не наполягала на повному судовому розгляді для доведення своєї невинуватості. 
Відповідно до постанови ККС ВС від 18 лютого 2025 року у справі 712/8174/23, у разі розгляду такого клопотання без проведення повного судового розгляду суд не може констатувати винуватість або навпаки невинуватість особи у вчиненні інкримінованого діяння.
Разом з тим суд зазначає, що сам факт здійснення кримінального провадження не має преюдиційного значення для вирішення цього господарського спору. Відповідні відомості оцінюються судом у сукупності з іншими доказами відповідно до вимог господарського процесуального законодавства.
05 березня 2025 року комісією у складі працівників КП “Центр культури та дозвілля ім. Т. Шевченка”, на праві постійного користувача проведено земельної ділянки з кадастровим номером 7310136300:10:002:0016, площею 41,4105 га, в результаті якого встановлено, що об`єкти незавершеного будівництва на ній відсутні
Зазначені обставини свідчать про відсутність спірного об`єкта на земельній ділянці станом на 05 березня 2025 року та додатково ставлять під сумнів фактичне існування об`єкта незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано за відповідачем.
Відповідно до частини 1, 2 статті 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
Згідно змісту статті 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
При цьому, сама по собі державна реєстрація права власності не є самостійною підставою виникнення права власності, а є офіційним визнанням і підтвердженням державою відповідного права за наявності передбачених законом підстав його набуття.
Верховний Суд у постанові від 24.01.2020 у справі №910/10987/18 зазначив, що при встановленні наявності в особи права власності необхідним є передусім з`ясування правової підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності. Аналогічний підхід наведено Верховним Судом у постанові від 21.04.2021 у справі №916/3674/19.
Отже, суд має оцінити не лише факт існування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а й наявність у відповідача належної правової підстави для набуття та державної реєстрації права приватної власності на спірний об`єкт.
Судом встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів виникнення у ТОВ “Буковинська юнацька творчість” права приватної власності на об`єкт незавершеного будівництва на підставі Договору № 2220-юр від 20 листопада 2007 року.
Навпаки, зі змісту договору вбачається, що його предметом було здійснення спільної діяльності щодо реалізації інвестиційного проекту, а відповідач як інвестор взяв на себе обов`язок здійснити проектування та влаштування об`єкта інфраструктури за власні кошти. 
Більше того, умовами Договору сторони передбачили, що після введення об`єкта в експлуатацію право власності на нього оформлюється за територіальною громадою міста Чернівці, після чого Інвестор може отримати такий об`єкт у довгострокове користування (оренду). Отже, умовами Договору не передбачено набуття відповідачем права приватної власності на об`єкт незавершеного будівництва.
Таким чином, сам по собі договір про спільну діяльність не підтверджує, а навпаки спрстовує виникнення у відповідача права приватної власності на незавершене будівництво у заявленому в Державному реєстрі обсязі.
Суд також враховує особливий правовий режим земельної ділянки, на якій зареєстровано спірний об`єкт.
Земельна ділянка з кадастровим номером 7310136300:10:002:0016 є частиною території парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва “Парк “Жовтневий”, тобто земельною ділянкою, щодо якої встановлено спеціальний режим використання та охорони.
У преамбулі Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища” зазначено, що охорона навколишнього природного середовища, раціональне використання природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки життєдіяльності людини – невід`ємна умова сталого економічного та соціального розвитку України.
Статтею 12 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища” передбачено те, що громадяни України зобов`язані берегти природу, охороняти, раціонально використовувати її багатства відповідно до вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища; здійснювати діяльність з додержанням вимог екологічної безпеки, інших екологічних нормативів та лімітів використання природних ресурсів; не порушувати екологічні права і законні інтереси інших суб`єктів.
За таких обставин реалізація прав щодо об`єкта нерухомості, зареєстрованого на земельній ділянці природно-заповідного фонду, не може оцінюватися відірвано від правового режиму самої земельної ділянки.
Наявність у Державному реєстрі речових прав запису про право приватної власності відповідача на незавершене будівництво створює юридичну можливість реалізації відповідачем правомочностей щодо такого об`єкта та, відповідно, впливає на можливість власника земельної ділянки вільно реалізовувати свої повноваження щодо користування та розпорядження нею.
З огляду на наведене, суд погоджується з доводами прокурора, що спірна державна реєстрація створює перешкоди Чернівецькій міській раді у здійсненні правомочностей власника земельної ділянки.
Предметом захисту у цій справі є право територіальної громади на користування та розпорядження земельною ділянкою з особливим правовим режимом, а скасування державної реєстрації є способом усунення існуючих перешкод у реалізації такого права. Такий підхід відповідає характеру заявленого позову як негаторного.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №5338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі №2569/17272/15-ц).
Велика Палата Верховного Суду у пункті 72 постанови від 23.06.2020 у справі № 680/214/16 зазначила, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 
(див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункт 36), від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 (пункт 25), від 21 серпня 2019 року у справі № 805/2857/17-а, від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц (пункт 24), від 26 лютого 2020 року у справі № 287/167/18-ц (пункт 52)).
Верховний Суд у постанові від 20.10.2020 у справі № 910/13356/17 виклав висновок про те, що способом захисту у негаторних правовідносинах є вимога, яка забезпечить законному володільцю реальну можливість користуватися і розпоряджатися майном тим чи іншим способом (зобов`язання повернути або звільнити майно, виселення, знесення, накладення заборони на вчинення щодо майна неправомірних дій)
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу.
Статтею 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільного права або інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, а також інший спосіб, встановлений законом.
Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо такі порушення не пов`язані з позбавленням володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно частини 1 статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Суд вважає, що заявлений прокурором спосіб захисту відповідає характеру встановленого порушення, оскільки скасування державної реєстрації права власності відповідача усуває юридичну перешкоду у здійсненні Чернівецькою міською радою повноважень щодо земельної ділянки.
Відповідно до частини 2 змісту статті 26 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” (в редакції на час проведення державної реєстрації права власності), у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Отже, позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації права власності на спірний об`єкт є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Згідно частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.
Стосовно розподілу судових витрат.
Частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Підпунктом 2.1. частини 2 статті 4 вказаного Закону України “Про судовий збір” унормовано, що за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставку судовий збір справляється у виді 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Станом на 1 січня 2026 року статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2026 рік” встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3 328,00 грн.
Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України “Про судовий збір”, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Так, за подання в електронні формі позовної заяви, прокурором сплачено 2 662,40 грн судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 1044 від 16 червня 2026 року.
Згідно положень пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи зазначене вище, з огляду на задоволення позову, сплачений судовий збір у розмірі 2 662,40 грн слід покласти на відповідача.
Керуючись статтями 2, 4, 5, 13, 73 – 79, 86, 123, 129, 194, 219, 222 - 240 Господарського процесуального кодексу

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.
2. Усунути перешкоди Чернівецькій міській раді (58000, Чернівецька обл., місто Чернівці, площа Центральна, буд. 1, код ЄДРПОУ 36068147) у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою природоохоронного призначення за кадастровим номером 7310136300:10:002:0016, шляхом скасування державної реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю “Буковинська юнацька творчість” (58000, Чернівецька обл., місто Чернівці, вул. Небесної Сотні, буд. 20, код ЄДРПОУ 34574121) на незавершене будівництво кафе з човниковою станцією, що становить 5% готовності (фундамент) в Парку “Жовтневий” м. Чернівці, з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 1986710673101, номер відомостей про речове право 34634044 від 11.12.2019, з одночасним припиненням прав із закриттям відповідного розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Буковинська юнацька творчість” (58000, Чернівецька обл., місто Чернівці, вул. Небесної Сотні, буд. 20, код ЄДРПОУ 34574121) на користь Чернівецької обласної прокуратури (58001, Чернівецька обл., місто Чернівці, вул. Кордуби Мирона, буд. 21А, код ЄДРПОУ 02910120, банк платника ДКСУ м. Київ, код банку 820172, р/р UA378201720343110001000004946, класифікація видатків бюджету – 2800) судовий збір у сумі 2 662,40 грн.

Повний текст рішення складено та підписано – 17 вересня 2026 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Західного апеляційного господарського суду. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя О.Г. Проскурняк