Справа № 364/479/26
Провадження № 2/364/431/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2026 Володарський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Макаренко Л.А.,
при секретарі судового засідання Голуб А.Л.,
за участю:
учасники справи – не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володарського районного суду Київської області в селищі Володарка Білоцерківського району Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі – ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»)
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором, – 
ВСТАНОВИВ:
До Володарського районного суду Київської області 13.05.2026 надійшов зазначений позов ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 06.11.2024 № 1468-4775 у загальному розмірі 110 462,92 грн та судові витрати.
На обґрунтування заявлених позовних вимог представник Позивача Огоновська Ю.С. (довіреності від 08.10.2025, від 15.12.2025 № 56, а.с. 10, 74) у позовній заяві зазначила, що за умовами кредитного договору № 1468-4775, укладеного сторонами 06.11.2024 через веб-сайт Позивача (navse.in.ua), Відповідач отримала кредит у розмірі 20 400,00 грн. Також відповідно до Додаткової угоди від 21.12.2024 № 1 Відповідач отримала від Позивача додаткові кошти у кредит у розмірі 10 200,00 грн. Позивач свої зобов`язання за цим Договором виконав у повному обсязі, надавши Відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених цим Договором умовах. Проте Відповідач не надала своєчасно та у повному обсязі грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом згідно з умовами Договору. У зв`язку з цим Відповідач, як стверджено в позовній заяві, за станом на 27.03.2026 має перед Позивачем заборгованість у загальному розмірі 110 462,92 грн, що складається з такого: 
– 23 360,22 грн – заборгованість за кредитом;
– 72 210,70 грн – заборгованість за нарахованими процентами;
– 14 892,00 грн – заборгованість за процентами річних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України).
Копії позовної заяви та доданих до неї документів надіслано Відповідачеві, суду надано докази на підтвердження (а.с. 80). 

Після виконання вимог частин шостої-восьмої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) ухвалою суду від 18.05.2026 відкрито провадження в справі, вирішено питання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (з огляду на ціну позову), призначено підготовче судове засідання на 10.06.2026, відкладене у зв`язку із неявкою усіх учасників справи на 22.06.2026. 
Ухвалою суду від 22.06.2026 справу було призначено до судового розгляду по суті на 03.08.2026, встановлено сторонам строки подання до суду відповіді на відзив та заперечення на відповідь; надалі розгляд справи було відкладено на 14.08.2026 та на 02.09.2026 у зв`язку із неявкою Відповідача у судове засідання та відсутністю підтвердження її повідомлення про розгляд справи. 

У судове засідання 02.09.2026 представник Позивача не з`явилася, про дату, час і місце засідання суду належно повідомлені, що підтверджено відповідною довідкою про доставку електронного документа в електронний кабінет «Електронного Суду» (а.с. 119, 120); до позовної заяви додано клопотання про розгляд справи за відсутності представника Позивача, проти ухвалення судом заочного рішення в справі не заперечують (а.с. 81). 
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення судових повісток за адресою місця реєстрації, частина з яких поверталися без вручення з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 122-123, 129-130, 139-140), частина були доставлені (а.с. 96), а також в телефонному режимі, що підтверджується відповідною телефонограмою (а.с. 135) та шляхом розміщення оголошень про її виклик у судове засідання на офіційному вебсайті Володарського районного суду Київської області вебпорталу Судової влади України (а.с. 136-137).
За наведених обставин Відповідач вважається належно повідомленою про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою місця проживання з отриманням відмітки на повістках про відсутність особи за цієї адресою (пункт 2 частини сьомої, пункт 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України), а також шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (частина одинадцята статті 128, частина десята статті 130 ЦПК України).
Водночас Відповідач 08.06.2026 подала до суду відзив на позовну заяву (а.с. 97-101), в якому просила суд: 1) у задоволенні позову ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про стягнення з неї заборгованості за Кредитним договором від 06.11.2024 № 1468-4775 у розмірі 110 462,92 грн відмовити повністю; 2) у будь-якому разі застосувати правові наслідки несправедливих умов Кредитного договору та: обмежити стягнення договірних відсотків виключно строком дії договору (тобто 300 днів, до 02.09.2025); застосувати граничну денну процентну ставку 1 % відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»; зменшити розмір відсотків до суми, що не перевищує залишок тіла кредиту, відповідно до принципів справедливості та добросовісності; здійснити правильний розрахунок відсотків за статтею 625 ЦК України виключно від суми тіла кредиту; 3) зобов`язати Позивача надати суду детальний розрахунок відсотків у форматі подобового нарахування із зазначенням залишку тіла кредиту на кожну дату та застосованої процентної ставки – для перевірки судом.
На обґрунтування наведених заперечень проти позову Відповідач у відзиві зазначила, що, дійсно, 06.11.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та нею було укладено в електронній формі Договір про відкриття кредитної лінії № 1468-4775 (далі – Кредитний договір), за умовами якого Кредитного договору: сума кредиту – 20 400,00 грн; строк кредитування – 300 днів, тобто до 02.09.2025; базовий період – 14 днів; знижена процентна ставка – 0,90 % на день; стандартна процентна ставка – 1,00 % на день; комісія за видачу кредиту – 20 % від суми кредиту; 21.12.2024 між сторонами укладено Додаткову угоду № 1, відповідно до якої Позивач надав додаткові кредитні кошти у сумі 10 200,00 грн. Таким чином, загальний розмір наданого їй кредиту склав 30 600,00 грн.
Заперечуючи заявлену Позивачем до стягнення заборгованість, Відповідач наголошує, що строк кредитування за умовами Договору становить 300 днів з дати видачі кредиту, тобто з 06.11.2024 до 02.09.2025. Однак, з наданого Позивачем розрахунку заборгованості за станом на 27.03.2026 вбачається, що нарахування відсотків здійснювалося Позивачем щонайменше до 27.03.2026, тобто щонайменше 576 днів. При цьому, Позивач просить стягнути 72 210,70 грн відсотків при тому, що залишок тіла кредиту становить лише 23 360,22 грн, тобто відсотки перевищують залишок тіла кредиту більше ніж у три рази, що, на думку Відповідача, є явно несправедливим та непропорційним. До того ж Кредитний договір укладено 06.11.2024, тобто після завершення 240-денного перехідного періоду (24.12.2023 – 19.08.2024), передбаченого пунктом 17 розділу ІV «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування». Отже, з дня укладення Договору застосовується граничне обмеження у розмірі 1 % на день, а відтак, у разі виявлення у розрахунку Позивача застосування ставки, що перевищує 1 % на день, відповідна частина нарахованих відсотків не підлягає стягненню. Крім того, на думку Відповідача, положення статті 625 ЦК України застосовується виключно до прострочення виконання грошового зобов`язання за тілом кредиту, а не до похідних вимог (відсотків).
Зважаючи на наведені у відзиві заперечення, Відповідач вважає, що загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню, не може перевищувати орієнтовно 46 720 грн (тіло кредиту + відсотки в розмірі не більше тіла + стаття 625 ЦК України на обґрунтований залишок), що є більш ніж удвічі меншим від суми, заявленої Позивачем.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Тому підстав для відкладення судового засідання судом не вбачається.
Суд, розглянувши матеріали письмових заяв сторін по суті спору (позовної заяви та відзиву), оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого.

З наявних матеріалів справи судом встановлено, що Позивач – ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є фінансовою установою, основним видом діяльності є кредитування, що підтверджено відповідно копіями Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ІК номер 116 (а.с. 73), Виписки та Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 65, 66-72).
Між сторонами: Позивачем – ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» в особі директора Резуєва Є.В., з одного боку, та Відповідачем – ОСОБА_1 , з іншого боку, 06.11.2024 через веб-сайту Позивача (https://navse.in.ua) було укладено Договір про відкриття кредитної лінії продукту «НА ВСЕ» № 1468-4775 (далі – Кредитний договір), копія якого долучена до позовної заяви (а.с. 12-22) та який підписано Відповідачем в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (номеру паролю) «А7243»; ідентифікуючи Відповідача відомості (паспортні дані, РНОКПП, адреса місця проживання, електронної пошти, номер особистого електронного платіжного засобу) наведено в Розділі 13 Кредитного договору, а також в Таблицях обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором № 1468-4775 (а.с. 31-33). 
За умовами зазначеного Кредитного договору Кредитодавець (Позивач) відкриває для Позичальника (Відвідача) невідновлювальну кредитну лінію на таких умовах: розмір кредитного ліміту 20 400,00 грн; загальний строк кредитування – 300 днів (до 01.09.2025); базовий період – 14 календарних днів; стандартна процентна ставка становить 1,00 % в день; знижена процентна ставка – 0,90 % в день, яка застосовується протягом базового періоду. Крім того, за видачу кредиту сплачується одноразово комісія у розмірі 20 % від суми кредиту.
Обчислення загальної вартості кредиту наведено у додатку до Паспорту споживчого кредиту (а.с. 34-35, 37-48). 
Наведені обставини щодо факту укладення Кредитного договору та його умов визнано Відповідачем у відзиві, а відтак ці обставини є такими, що не підлягають доказуванню на підставі частини першої статті 82 ЦПК України. 
Надалі, 21.12.2024 між сторонами була укладена Додаткова угода до згаданого вище Кредитного договору, копія якої також долучена до матеріалів справи (а.с. 50-52) та факт укладення якої так само визнано Відповідачем у відзиві на позовну заяву.
Ця Додаткова угода підписана Відповідачем із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) «А8098»; ідентифікуючі Відповідача відомості (прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, паспортні дані, адреса місця проживання, електронна адреса, номер банківської карти та названий одноразовий ідентифікатор) наведено в розділі 10 Додаткової угоди (а.с. 52); ці відомості є тотожними наведеним вище ідентифікуючим Відповідача відомостям у Кредитному договорі (а.с. 22).
За умовами цієї Додаткової угоди Кредитодавець (Позивач) зобов`язався в цей же день 21.12.2024 (пункт 2.2) надати Відповідачу додаткові грошові кошти в розмірі 10 200,00 грн (пункт 2.1), при цьому сторони підтвердили, що станом на момент укладення цієї Додаткової угоди: сума кредиту, яка була надана Позичальнику за Договором та неповернута на момент укладення цієї Додаткової угоди становить 19 277,22 грн; сума нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом становить 693,96 грн; сума нарахованої та несплаченої комісії за видачу кредиту становить 0,00 грн (пункт 1). 
Також сторони у Додатковій угоді узгодили зміни до строку кредитування, а саме те, що Позичальник зобов`язується повернути суму кредиту у строк, що становить 300 (триста) календарних днів з моменту укладення цієї Додаткової угоди, та на умовах, викладених у Договорі, з урахуванням положень цієї Додаткової угоди (пункт 2.4); сторони домовились продовжити строк кредитування на 45 днів, встановивши, що після укладення цієї Додаткової угоди строк кредитування з урахуванням його продовження складає з моменту укладення Додаткової угоди до його закінчення 300 (триста) календарних днів, а з урахуванням цього загальний строк кредитування за Договором становить 345 днів (пункт 2.7); при продовженні строку кредитування дата укладення Додаткової угоди є першим днем використання Кредиту на умовах, змінених цією Додатковою угодою (пункт 2.8).
Таким чином, загальний строк кредитування становить 345 днів від дати укладення Додаткової угоди (тобто від 21.12.2024).
Також сторони у Додатковій угоді підтвердили чинність умов Кредитного договору (пункт 5) та одночасно підписали з тим же одноразовим ідентифікатором Відповідача Додатки до Додаткової угоди, в яких викладено Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, (а.с. 53-55). 
За Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «НА ВСЕ», затвердженими наказом директора ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» від 31.10.2024 № 113-П (а.с. 23-30), у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання у повному обсязі у першу чергу сплачується прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; а в третю – неустойка та інші платежі відповідно до Договору (пункт 6.9). 
Виконання переказу кредитних коштів Відповідачеві у день укладення згаданого вище Договору – 06.11.2026, а також Додаткової угоди – 21.12.2024 підтверджено довідкою про перерахування суми кредиту від 06.11.2024 № 1468-4775 за допомогою платіжної системи «LiqPay», відповідно до якої Позивачем 06.11.2026 було перераховано 20 400,00 грн, 21.12.2024 додатково перераховано 10 200,00 грн на номер платіжної карти, що збігається з номером банківської карти, зазначеним у Кредитному договорі та Додатковій угоді (а.с. 22, 52), також підтверджується копіями відповідних квитанцій, що підтверджують надходження коштів (а.с. 49).
Відповідач частково здійснювала оплату на рахунок погашення її заборгованості за Кредитним договором та Додатковою угодою в загальному розмірі 27 428,37 грн, що підтверджено наданим суду відповідним Розрахунком заборгованості за станом на 27.03.2026 (а.с. 57-63), зокрема:
– 19.11.2024 у розмірі 2 000,00 грн;
– 20.11.2024 у розмірі 1 000,00 грн;
– 21.11.2024 у розмірі 1 712,66 грн;
– 03.12.2024 у розмірі 4 345,46 грн;
– 17.12.2024 у розмірі 4 304,66 грн;
– 03.01.2025 у розмірі 4 234,53 грн;
– 17.01.2025 у розмірі 3 714,06 грн;
– 17.03.2025 у розмірі 1 000,00 грн;
– 02.07.2025 у розмірі 5 117,00 грн.
Отже, Відповідач не надала своєчасно та в повному обсязі кошти для погашення її заборгованості за Кредитним договором та Додатковою угодою згідно з їх умовами. У зв`язку з цим Відповідач за станом на 27.03.2026 має заборгованість у загальному розмірі 95 570,92 грн, що складається з такого: 
– 23 360,22 грн – заборгованість за кредитом;
– 72 210,70 грн – заборгованість за нарахованими процентами.
Перевіряючи правильність нарахування відсотків за користування кредитом, суд виходить з розміру наданого кредиту (20 400,00 грн), нарахованої одноразово комісії за надання кредиту у розмірі 20 % від суми кредиту (4 080,00 грн), визначеної Договором зниженої відсоткової ставки 0,90 % в день (183,60 грн, після підписання Додаткової угоди та, відповідно, збільшення суми кредиту – 265,29 грн з 22.12.2024), стандартна (базова) процентна ставка 1,00 % за кожен день користування кредитом (204,00 грн) застосовувалась двічі 20.11.2024 і 21.11.2024, а після підписання Додаткової угоди (294,77 грн), починаючи з 01.02.2025 та до 16.10.2025 (останній день нарахування відсотків), після цієї дати в Розрахунку заборгованості значаться лише «0,00 %» і сума заборгованості залишається незмінною. 
З огляду на це, заперечення Відповідача щодо перевищення 1 % нарахування відсотків, а так само нарахування Позивачем відсотків за користування кредитом поза межами строку кредитування (до 27.03.2026) не знайшли свого підтвердження. 
Отже, правильність нарахування зазначених сум заборгованості за «тілом» кредиту, нарахованими відсотками перевірено судом і не викликає сумніву з огляду на наведені Позивачем розрахунки, що відповідають умовам Кредитного договору та Додаткової угоди.
Крім того, як зазначалось вище, Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з Відповідача заборгованість за процентами річних на підставі статті 625 ЦК України у розмірі 14 892,00 грн, правомірність підстав нарахування і стягнення яких буде оцінено судом нижче.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В ухвалі суду від 18.05.2026 про відкриття провадження у цій справі сторонам було роз`яснено засади цивільного судочинства, зокрема положення статті 12 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (а.с. 89). 

Згідно з частиною першою статті 509, частиною першою статті 525 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За визначеннями частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
При цьому за положеннями частин першої, другої статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Особливості, а так само і порядок вчинення електронних правочинів, зокрема й кредитних договорів, тобто із застосуванням згаданих інформаційно-комунікаційних систем визначено Законом України «Про електронну комерцію», зокрема статтею 11 цього Закону. 
За визначенням пунктів 5, 7 частини першої статті 3 названого Закону електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; а електронний правочин – це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем.
Відповідно до норм частин третьої, шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною; такий договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Така відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: а) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; б) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; в) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено можливість використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором для підписання електронного правочину. Таким електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 цього Закону).
При цьому одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію; одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 названого Закону). 
Отже, електронний підпис у розумінні Закону України «Про електронну комерцію» є комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт відповідного товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений (висновки, викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20, від 03.02.2023 у справі № 757/22453/20, від 29.05.2024 у справі № 545/1750/21).
Як роз`яснено в постанові Верховного Суду від 04.02.2026 у справі № 758/14925/23, поняття електронного підпису є родовим і визначає фактично будь-який вид підпису, що може використовуватися в електронному документообігу; електронні підписи існують різних видів, частина яких передбачена законодавством, а частина є фактично непойменованими видами підписів (такі як підпис за допомогою біометричних даних або підпис шляхом простої вказівки свого ім`я в електронному документі). Підпис одноразовим ідентифікатором є одним із видів електронних підписів (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»); за своїм змістом такий підпис є пін-кодом – алфавітно-цифровою послідовністю, яку отримує особа, що авторизувалася в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції. Електронний підпис не обов`язково має бути нанесений чи інакше вбудований у документ, який ним підписується, достатньо, щоб він будь-яким способом додавався до підписуваного електронного документа або принаймні логічно з ним пов`язувався.
Вимоги законодавства до кваліфікованого електронного підпису (КЕП) та удосконаленого електронного підпису (УЕП) є вищими, порівняно з вимогами до інших видів підписів, зокрема, й електронного підпису одноразовим ідентифікатором, і вказують на спосіб взаємозв`язку цих підписів із відповідними документами. Якщо порівнювати електронний підпис одноразовим ідентифікатором із КЕП та УЕП, то основною і єдиною вимогою до першого є забезпечення ідентифікації особи підписувача, тоді як вимоги до КЕП і УЕП стосуються також забезпечення цілісності і незмінюваності даних, що ними підписуються. Тому КЕП і УЕП з технічної точки зору прикріплюються до підписуваних ними даних так, що факт їх використання є очевидним – таке використання змінює формат підписуваного файлу і вимагає застосування спеціальних програмних засобів для перевірки цих підписів і відкриття підписаного з їх допомогою файлу. Натомість електронний підпис одноразовим ідентифікатором не обов`язково повинен поєднуватися із підписуваними ним даними певним чином – він може додаватися до них у будь-який спосіб; головне, щоб спосіб додавання електронного підпису одноразовим ідентифікатором до підписаних ним даних надавав можливість установити, що за його допомогою були підписані ті чи інші дані особою, яка в них указана в якості підписувача. 
Отже, Верховний Суд у названій вище постанові від 04.02.2026 виснував, що у разі використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором цей ідентифікатор може бути прикріплений до даних, які ним підписуються, в будь-якій формі і в будь-який спосіб, який надає змогу установити, що за його допомогою були підписані ті чи інші дані саме тією особою, яка в них указана в якості підписувача. Цей ідентифікатор технічно може існувати окремо від підписуваних за його допомогою даних, однак логічно з ними поєднуватися. Факт поєднання одноразового ідентифікатора з підписаними даними може підтверджуватися тим, що: (а) особа, яка підписала ті чи інші дані, певним чином ідентифікувалася в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, і залишила там свої контактні дані; (б) особа отримала цей ідентифікатор за тими контактними даними, які лишила, і ввела цей ідентифікатор у спеціально відведене поле; (в) ці дії особи були пов`язані саме з її наміром укласти певний договір, що може підтверджуватися тим, що текст договору або посилання на нього візуально розміщувалися поряд із тими полями, в які мав бути введений одноразовий ідентифікатор.
Оскільки закон не вимагає підписання електронних договорів тими видами підпису, які забезпечують незмінюваність їхнього змісту (КЕП або УЕП), питання щодо дотримання письмової форми при їх вчиненні зводиться до того, чи можна вважати зміст цих договорів зафіксованим (частина перша статті 207 ЦК України). Можливість перевірки судом достовірності, цілісності й незмінюваності електронного документа залежить насамперед від виду підпису, за допомогою якого він підписаний. Достовірність, цілісність і незмінність електронного документа з КЕП або УЕП суд перевіряє через спеціальні програмні засоби чи онлайн-сервіси. Документи з іншим електронним підписом потребують додаткових процесуальних дій (з`ясування способу надсилання, формату зберігання, можливості односторонніх змін). При цьому паперова копія електронного доказу приймається судом, якщо не виникає сумнівів щодо її відповідності оригіналу.
Відтак, Верховним Судом підтверджено свій висновок про правильність ідентифікації (верифікації) відповідного суб`єкта електронної комерції (зокрема, Позичальника за кредитним договором) в інформаційній системі з використанням його особистих даних, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти, номера банківської картки, на яку слід перерахувати кошти (постанови від 31.01.2024 у справі № 671/1832/20, від 04.02.2026 у справі № 758/14925/23). 
Крім того, у постанові від 08.04.2026 у справі № 705/1938/25 Верховний Суд зазначив на важливості того, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Учасниками справи не ставиться під сумнів додані до позовної заяви копії укладеного в електронній формі кредитного договору від 30.07.2025 № 1582-4172; укладення цього договору сторонами визнано Відповідачем у відзиві до позовної заяви, а також підтверджено сукупністю зазначених вище доказів, які суд вважає належними і допустимими.
Кредитор (ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС») є фінансовою установою. Тому, зважаючи на норми Закону України «Про платіжні послуги», зокрема статті 31, інформація відповідного платіжного сервісу (платіжної системи), через який здійснювалося перерахування коштів, є первинним обліковим документом, що підтверджує факт здійснення платіжної операції та всі її реквізити.
З огляду на це, надана Позивачем копія довідки про перерахування суми кредиту від 06.11.2024 № 1468-4775 за допомогою платіжної системи «LiqPay», відповідно до якої Позивачем 06.11.2026 було перераховано 20 400,00 грн, 21.12.2024 додатково перераховано 10 200,00 грн на номер платіжної карти Відповідача та відповідні банківські квитанції, що у сукупності з іншими доказами, такими як укладений договір і розрахунок заборгованості, належним чином підтверджує факт надання кредитних коштів Відповідачеві. 

За загальним правилом статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Частинами першою, другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зроблено висновок про те, що щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування; право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. При цьому Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. 
У зв`язку з цим та встановлення судом, що відсотки за користування кредитом було нараховано Позивачем у межах строку кредитування, а також з дотриманням вимог частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки 1 %, тому можна зробити висновок про наявність підстав для стягнення з Відповідача заявленої Позивачем суми заборгованості як за «тілом» кредита, так і за відсотками за користування кредитом. 

Крім того, Закон України «Про споживче кредитування» надає право кредитодавцю встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Так, згідно з приписами частини другої статті 8 названого Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті 615 ЦК України).
Згідно з вимогами статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
При цьому статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом з тим, 17.03.2022 набрав чинності Закон України від 15.03.2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Аналогічні зміни названим Законом внесено до розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (на який посилається Позивач на обґрунтування наявності підстав для стягнення нарахованого первісним кредитором штрафу з Відповідача), доповнивши цей розділ пунктом 61, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.
Отже, наведені законодавчі приписи стосуються правовідносин, що виникли з договору позики та/або кредитного договору, включно із споживчим кредитуванням, за умовами яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем).
Загальновідомо, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022, який неодноразово продовжувався й діє дотепер.
З огляду на це Відповідач на підставі пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України і пункту 61 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» підлягає звільненню від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а саме: сплатити індекс інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних, нарахованих за згаданими вище Договором про відкриття кредитної лінії від 06.11.2024 № 1468-4775 та Додатковою угодою від 21.12.2024, тобто за період, що охоплює період дії воєнного стану, тому ці кошти підлягають списанню, а позовні вимоги у частині стягнення заборгованості за процентами річних на підставі статті 625 ЦК України у розмірі 14 892,00 грн не підлягають задоволенню.

Стосовно викладеної у відзиві вимоги Відповідача про зменшення розміру відсотків до суми, що не перевищує залишку заборгованості по «тілу» кредиту, відповідно до принципів справедливості і добросовісності суд виходить з такого. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, на яку посилається Відповідач у відзиві, дійсно йдеться про можливість зменшення розміру як неустойки, так і процентів річних. Проте, у цій постанові йдеться не про проценти, що були нараховані боржникові за користування кредитом, а про проценти, передбачені статтею 625 ЦК України як відповідальність за порушення грошового зобов`язання, у стягненні яких судом у цій справі відмовлено з наведених вище мотивів і підстав, визначених пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України і пунктом 61 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».
Так, у пункті 8.38 згаданої вище постанови Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Крім того, суд бере до уваги, що частиною третьою статті 509 ЦК України вимагається, щоб зобов`язання ґрунтувалося на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Слід також враховувати, що справедливість, добросовісність та розумність є загальними засадами цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).
Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої цієї статті свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (зокрема, постанови Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц, від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20).
Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (зокрема, постанова Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).
Велика Палата Верховного Суду у згаданій вище постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначила, що справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Статтею 3 ЦК України передбачено засади цивільного законодавства, до числа яких пункт 6 частини першої цієї статті відносить добросовісність – певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (зокрема, постанова Верховного Суду від 16.05.2018 р. у справі № 449/1154/14).
У постанові від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 Верховний Суд виснував, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: 
по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); 
по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; 
по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
А враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними (постанова Верховного Суду від 08.0.2018 у справі № 552/2819/16-ц).
Враховуючи усе наведене та відсутність у відзиві будь-яких посилань Відповідача на наслідки виконання нею прострочених зобов`язань за Кредитним договором, що матимуть для неї суттєвий негативний характер, з огляду на це відсутні підстави стверджувати про наявність перелічених вище трьох умов, необхідних за висновком Верховного Суду для кваліфікації умов договору як несправедливих. Тому судом не вбачається підстав для зменшення розміру відсотків за користування кредитом, нарахованих згідно з умовами Кредитного договору і заявлених Позивачем до стягнення з Відповідача. 

Зважаючи на усе викладене вище, суд вважає, що Відповідач не виконала взяті на себе грошові зобов`язання, а заявлений Позивачем до стягнення розмір заборгованості за основним зобов`язанням та процентами відповідає визначеним Кредитним договором і Додатковою угодою умовам, що підтверджено належними і допустимими доказами, а відтак наявні підстави для задоволення позову частково, оскільки у стягненні заявленої суми заборгованості за процентами річних на підставі статті 625 ЦК України слід відмовити.
Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (86,52 %). 
З урахуванням складності справи судом було відкладено ухвалення та проголошення судового рішення у порядку частини першої статті 244 ЦПК України; за таких обставин датою ухвалення рішення є дата його проголошення (частина п`ята статті 268 ЦПК України). 
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України).
Відповідно до статей 15, 16, 509, 525, 526, 626, 629, 639, 1054 ЦК України, статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статей 8, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та керуючись статтями 2-4, 11-13, 124, 141, 244, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 289, 351-355 ЦПК України, суд – 
ВИРІШИВ:
Задовольнити частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (код ЄДРПОУ 38548598; адреса місцезнаходження: бульв. Лесі Українки, 26, офіс 407, м. Київ, 01133) заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії від 06.11.2024 № 1468-4775 у загальному розмірі 95 570 (дев`яносто п`ять тисяч п`ятсот сімдесят) грн 92 (дев`яносто дві) коп. 
У задоволенні позову в іншій частині – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (код ЄДРПОУ 38548598; адреса місцезнаходження: бульв. Лесі Українки, 26, офіс 407, м. Київ, 01133) судові витрати за сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2 303 (дві тисячі триста три) грн 51 (п`ятдесят одна) коп. 
Надіслати копії рішення суду учасникам справи.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, обчислюючи зазначений строк з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано; в разі подання такої скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя        Л.А. Макаренко