ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/9791/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Студенець В.І. - головуючий суддя, судді: Бакуліна С.В., Кондратова І.Д.,

за участю секретаря судового засідання: Натаріної О.О.,

розглянувши у відкритому судову засіданні касаційні скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

на рішення Господарського суду міста Києва
(суддя - Смирнова Ю.М.)
від 07.01.2026
та постанову Північного апеляційного господарського суду
(головуючий суддя - Шаратов Ю.А., судді: Бестаченко О.Л., Скрипка І.М.)
від 30.04.2026

у справі №910/9791/25

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"
про визнання недійсним одностороннього правочину,

за участю представників учасників справи:
позивача - Гарбузюк Р.О.,
відповідача - Журавель О.В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (далі - АТ «Львівгаз», позивач) звернулося до суду з позовом про визнання недійсним одностороннього правочину Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (далі - ТОВ «Оператор ГТС України», відповідач) від 24.06.2025 №ТОВВИХ-25-9860.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваний правочин вчинений всупереч нормам статей 601, 602 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а відтак підлягає визнанню недійсним на підставі частини першої статті 215 та частини першої статті 203 ЦК України.

Позивач зазначив, що він внесений до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу (далі також - реєстр), здійсненого на виконання Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» від 14.07.2021 № 1639-IX, а відтак на спірні правовідносини поширюється дія вказаного Закону і, відповідно, зарахована відповідачем заборгованість підлягає сплаті за його правилами за рахунок коштів державного бюджету.

З огляду на вказане стягнення з позивача судового збору шляхом вчинення правочину про зарахування вимог не може бути виконане, оскільки вимоги, які можуть бути зараховані на підставі статті 601 ЦК України, виникають із зобов`язань, що виникли при здійсненні цивільних прав та обов`язків, а обов`язки, які виникли з підстав непередбачених актами цивільного законодавства, не можуть припинятися шляхом зарахування на підставі статті 601 ЦК України.

2. Короткий зміст ухвалених судових рішень за результатами розгляду справи по суті спору

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.01.2026 у справі №910/9791/25 позов задоволено повністю. Визнано недійсним односторонній правочин ТОВ «Оператор ГТС України» від 24.06.2025 №ТОВВИХ-25-9860 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог на загальну суму 370 087,51 грн.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Верховного Суду від 09.12.2025 скасовано постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 у справі № 914/2587/21, якою було присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 370 087,51 грн судового збору, відображених у спірному правочині. А відтак станом на день розгляду цієї справи по суті вимоги, які зараховані відповідачем за оскаржуваним правочином, не відповідають критеріям, наведеним у статті 601 ЦК України. У зв`язку з чим таке зарахування не може бути проведене. 

Крім того, суд, вказав, що Закон України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» не містить обмежень, які б не допускали здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог у визначеному Цивільним кодексом України порядку.

2.2. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2026 рішення Господарського суду міста Києва від 07.01.2026 у справі № 910/9791/25 змінено, шляхом викладення мотивувальної частини в редакції постанови апеляційної інстанції.

Ухвалюючи постанову, суд апеляційної інстанції вказав, що зарахування спірних грошових вимог не може бути здійснено поза порядком, встановленим Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», яким імперативно встановлено спеціальний порядок виконання зобов`язань, розрахунки за якими підпадають під його дію. Оскільки зобов`язання позивача, що виникли з договору транспортування природного газу, підлягають виконанню за рахунок коштів державного бюджету, що унеможливлює їх виконання поза встановленим законом порядком і строками шляхом зарахування зустрічних вимог, спірний правочин підлягає визнанню недійсним.

3. Короткий зміст вимог касаційних скарг та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

3.1. Не погоджуючись із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, АТ «Львівгаз» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить змінити мотивувальну частину постанови Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2026 у справі №910/9791/25 в частині підстав визнання оспорюваного правочину недійсним, доповнивши її висновком про недопустимість зарахування судового збору одностороннім правочином. В іншій частині залишити без змін. Змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 07.01.2026 у справі №910/9791/25 в частині підстав визнання оспорюваного правочину недійсним, доповнивши її висновком про недопустимість зарахування судового збору одностороннім правочином. В іншій частині залишити в редакції постанови Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2026 у справі №910/9791/25.

3.1.2. На обґрунтування своєї правової позиції скаржник із посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) відзначає, що на даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування у подібних правовідносинах статті 601 ЦК України, у яких вимоги однієї із сторін виникли при здійсненні цивільних прав та обов`язків, а вимоги іншої сторони виникли з рішення суду на підставі процесуального закону (ГПК України), який не є актом цивільного законодавства.

Позивач вказує, що суд апеляційної інстанцій у своїй постанові ухилився від надання правової оцінки доводам АТ «Львівгаз», що зобов`язання зі сплати судового збору не можуть припинятися одностороннім правочином на підставі статті 601 ЦК України, яка є нормою цивільного права і регулює тільки цивільні відносини.

3.2. Не погоджуючись із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, ТОВ «Оператор ГТС України» також звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.01.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2026 у справі №910/9791/25, ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ «Львівгаз» до ТОВ «Оператор ГТС України» відмовити у повному обсязі.

3.2.1. На обґрунтування своєї правової позиції скаржник із посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України вказує, що судами попередніх інстанцій застосовано норми права без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №910/11116/19, від 09.12.2025 у справі №916/47/22, від 18.07.2023 у справі №906/1357/20, від 15.06.2022 у справі №910/10142/21, від 18.04.2023 у справі № 911/3195/21 (щодо застосування пункту 5 частини першої статті 602 ЦК України, Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» від 14.07.2021 №1639-ІХ).

Також підставою касаційного оскарження відповідач зазначає пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки вважає, що на даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування / незастосування пункту 5 частини першої статті 602 ЦК України в контексті можливості / неможливості проведення зарахування зустрічних однорідних вимог з урахуванням Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" від 14.07.2021 №1639-ІХ, який не містить прямої заборони на здійснення такого зарахування.

У поданій касаційній скарзі ТОВ «Оператор ГТС України», серед іншого, відзначає, що заборгованість останнього перед оператором ГТС зі сплати щодобових небалансів виникла за наслідками перевищення обсягів відібраного природного газу з ГТС над обсягами переданого природного газу і така заборгованість не включена у взаєморозрахунки, які здійснюються за рахунок видатків державного бюджету відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу". Отже, заборгованість АТ «Львівгаз» зі сплати щодобових небалансів не підлягає врегулюванню шляхом взаєморозрахунків в цілях погашення заборгованості та грошових зобов`язань, що визначені статтею 1 цього Закону. Заборгованість же відповідача перед АТ «Львівгаз», що виникла на підставі постанови Західного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 у справі №914/2587/21 у сумі 370 087,51 грн судового збору за розгляд справи Верховним Судом, яка також є предметом заяви про припинення зобов`язань, взагалі не підпадає під дію вказаного Закону.

3.3. ТОВ «Оператор ГТС України» 20.05.2026 через «Електронний суд» подало до Суду відзив на касаційну скаргу АТ «Львівгаз», в якому просить касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, а касаційну скаргу відповідача - задовольнити.

3.4. АТ «Львівгаз» 11.06.2026 через «Електронний суд» подало до Суду відзив на касаційну скаргу ТОВ «Оператор ГТС України», в якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги.

4. Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій, та мотиви, з яких виходили суди при ухваленні судових рішень

4.1. Між ТОВ «Оператор ГТС України» (оператор) та АТ «Львівгаз» (замовник) 04.02.2020 укладено договір №2002000109 транспортування природного газу (далі - Договір), за умовами пункту 2.1 якого оператор надає замовнику послугу транспортування природного газу (послуга) на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору, встановлені в цьому договорі, вартість такої послуги та плату (за їх наявності), які виникають при його виконанні.

Відповідно до пункту 9.1 Договору сторони дійшли згоди, що у разі виникнення у замовника добового небалансу оператор здійснює купівлю / продаж природного газу замовника в обсягах добового небалансу.
У разі виникнення у замовника негативного добового небалансу оператор здійснює продаж замовнику, а замовник купівлю в оператора природного газу в обсягах негативного добового небалансу за ціною, яка встановлюється розділом ХІV Кодексу. У разі виникнення у замовника позитивного добового небалансу оператор здійснює купівлю у замовника, а замовник продаж природного газу оператору в обсягах позитивного добового небалансу за ціною, яка встановлюється розділом ХІV Кодексу (пункт 9.2 Договору).

У випадку якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця, оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до 5 робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту. Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою чинним законодавством, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період (пункт 9.3 Договору).

Згідно з пунктом 9.6 Договору розбіжності щодо вартості добових небалансів підлягають урегулюванню відповідно до умов цього договору або в суді. До прийняття рішення суду вартість добових небалансів, яку замовник зобов`язаний сплатити у строк, визначений пунктом 9.3 цього договору, визначається за даними оператора.

Відповідно до пункту 11.1 Договору послуги, які надаються за цим договором, за винятком послуг балансування, оформляються оператором і замовником актами наданих послуг.

У пункті 11.4 Договору сторонами обумовлено, що врегулювання щодобових небалансів оформлюється одностороннім актом за підписом оператора на весь обсяг щодобових небалансів. В акті зазначаються щодобові обсяги небалансів, а також ціни, за якими оператор врегулював щодобові небаланси (у розрізі кожної доби).

4.2. За зобов`язаннями з врегулювання щодобових небалансів за газовий місяць - лютий 2021 року за Договором відповідач склав два акти та виставив позивачу два рахунки: 
- за першу половину лютого (з 01 по 16 лютого) - акт від 28.02.2021 № 02-2021-2002000109 та рахунок на суму 194 609 514,57 грн; 
- за другу половину лютого (з 17 по 28 лютого) - акт від 28.02.2021 №02-2021-2002000109/2 та рахунок на суму 131 704 080,17 грн.

4.3. ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості, серед іншого, з оплати щодобових негативних небалансів за лютий-березень 2021 року в загальному розмірі 815 400 357,41 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.08.2022 у справі № 914/2587/21 за позовом ТОВ «Оператор ГТС України» до АТ «Львівгаз» про стягнення 899 284 368,23 грн та за зустрічним позовом АТ «Львівгаз» до ТОВ «Оператор ГТС України» про зобов`язання вчинити дії у задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічний позов задоволено частково.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 30.09.2024 рішення Господарського суду Львівської області від 15.08.2024 у справі №914/2587/21 скасовано та ухвалено нове рішення, яким первісний позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом 640 448 273,45 грн основного боргу, 40 692 451,67 пені, 7 789 171,87 грн 3% річних та 15 031 889,39 грн інфляційних втрат, закрито провадження у справі в частині первісних позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 195 322 581,85 грн; в задоволенні зустрічного позову відмовлено; здійснено розподіл судового збору.

Постановою Верховного Суду від 11.12.2024 у справі № 914/2587/21 скасовано постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.09.2024 в частині стягнення акцесорних вимог на загальну суму 41 753 629,60 грн, а саме: в частині стягнення 23 193 925,09 грн пені, 4 638 785,02 грн 3 % річних та 13 920 919,49 грн інфляційних втрат, справу у скасованій частині передано на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду.

Під час нового розгляду справи постановою Західного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 у справі № 914/2587/21 рішення Господарського суду Львівської області від 15.08.2022 у справі № 914/2587/21 скасовано частково в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафних санкцій, у цій частині прийнято нове рішення, яким первісні позовні вимоги позивача за первісним позовом задоволено частково. Стягнуто з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом 12 287 316,10 грн пені, 2 412 672,28 грн 3 % річних, 720 324,74 грн інфляційних втрат; здійснено розподіл судових витрат, а саме: стягнуто з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом 13 623,54 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 20 435,31 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції та стягнуто з позивача за первісним позовом на користь відповідача за первісним позовом 370 087,51 грн судового збору за розгляд справи Верховним Судом.

Постановою Верховного Суду від 09.12.2025 у справі № 914/2587/21 касаційні скарги позивача та відповідача задоволено частково. Скасовано постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.05.2025; справу №914/2587/21 направлено на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду.

4.4. Відповідач 24.06.2025 вчинив спірний односторонній правочин №ТОВВИХ-25-9860 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог та направив його позивачу.

За змістом оскаржуваного правочину станом на 23.06.2025 існують грошові зобов`язання ТОВ «Оператор ГТС України» перед АТ «Львівгаз» за Договором на підставі постанови Західного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 у справі № 914/2587/21 у сумі 370 087,51 грн судового збору за розгляд справи Верховним Судом, строк виконання яких настав; станом на 23.06.2025 існують грошові зобов`язання АТ «Львівгаз» перед ТОВ «Оператор ГТС України» за Договором на підставі акта врегулювання щодобових небалансів за газовий місяць - лютий 2021 року від 28.02.2021 № 02-2021-2002000109/2 в сумі 112 896 251,19 грн, безспірність яких підтверджено судовими рішеннями у справі № 914/2587/21 та строк виконання яких настав.

У зв`язку з чим та з посиланням на статтю 601 ЦК України відповідач повідомив позивача про припинення шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог грошових зобов`язань відповідача перед позивачем по сплаті судового збору в розмірі 370 087,51 грн згідно з постановою Західного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 у справі №914/2587/21 та грошових зобов`язань позивача перед відповідачем на загальну суму 370 087,51 грн за Договором на підставі акта врегулювання щодобових небалансів за газовий місяць - лютий 2021 року від 28.02.2021 №02-2021-2002000109/2.

Також у заяві про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 24.06.2025 № ТОВВИХ-25-9860 вказано, що після зарахування зустрічних однорідних вимог зобов`язання ТОВ «Оператор ГТС України» перед АТ «Львівгаз» за Договором на підставі постанови Західного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 у справі № 914/2587/21 у сумі 370 087,51 грн судового збору за розгляд справи Верховним Судом та зобов`язання АТ «Львівгаз» перед ТОВ «Оператор ГТС України» за Договором на підставі акта врегулювання щодобових небалансів за газовий місяць - лютий 2021 року від 28.02.2021 № 02-2021-2002000109/2 у сумі 370 087,51 грн вважаються припиненими, решта в сумі 112 526 163,68 грн на підставі акта врегулювання щодобових небалансів за газовий місяць - лютий 2021 року від 28.02.2021 № 02-2021-2002000109/2 грошових зобов`язань АТ «Львівгаз» є неоплаченими.

4.5. Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, виходив з такого: 

- положеннями Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" не передбачено автоматичне здійснення розрахунків з погашення заборгованості суб`єктів ринку природного газу, а навпаки, передбачено певний порядок (механізм) здійснення дій щодо розрахунків з погашення заборгованості суб`єктів ринку природного газу, які проводяться за рахунок видатків державного бюджету учасниками процедури врегулювання заборгованості або реструктуризації заборгованості за природний газ та послуги з його транспортування;

- до матеріалів справи позивачем не надано документальних відомостей про результати врегулювання спірної заборгованості і хід проведення такого врегулювання;

- включення позивача до Реєстру не свідчить про автоматичне здійснення погашення заборгованості та / або про те, що нараховані неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних підлягають безумовному списанню;

- зі змісту Закону №1639-ІХ вбачається, що у операторів газорозподільних систем може існувати заборгованість понад обсяги, врегульовані із застосуванням механізмів, визначених статтею 4 цього Закону, а відтак посилання позивача на постанову НКРЕКП від 12.03.2024 №504 "Про затвердження АТ "Львівгаз" обсягів перевищення фактичної вартості послуг з розподілу природного газу над тарифною виручкою, передбаченою тарифами на розподіл природного газу" суд оцінює критично;

- згідно з положеннями частини третьої статті 4 Закону №1639-ІХ взаєморозрахунки проводяться згідно з договором про організацію взаєморозрахунків, який укладається між учасниками розрахунків на підставі документа, що підтверджує наявність в обліку учасників розрахунків кредиторської та / або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору, та в обсязі, що не перевищує підтверджену учасниками заборгованість. Втім такого договору позивач не надав;

- Закон №1639-ІХ не містить жодних обмежень, які б не допускали здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог у визначеному ЦК України порядку;

- суд також не погоджується з твердженнями позивача про те, що вимоги щодо сплати судового збору не можуть припинятися шляхом зарахування на підставі статті 601 ЦК України, оскільки правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу (в даному випадку - грошові кошти), але не стосується підстави виникнення таких вимог;

- постановою Верховного Суду від 09.12.2025 постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 у вказаній справі скасовано. Саме цією постановою присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 370 087,51 грн судового збору, відображених у спірному правочині. Справу №914/2587/21 направлено на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду із вказівкою про необхідність розподілу судових витрат судом при ухваленні остаточного судового рішення. Тобто станом на день розгляду справи по суті вимоги, які зараховані відповідачем за оскаржуваним правочином, не відповідають критеріям, наведеним у статті 601 ЦК України, у зв`язку з чим таке зарахування не може бути проведене. Зазначене має наслідком задоволення позову про визнання спірного правочину недійсним.
4.6. Суд апеляційної інстанції, змінюючи мотивування рішення суду першої інстанції, виходив з такого: 

- Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" імперативно встановлено спеціальний порядок виконання зобов`язань, розрахунки за якими підпадають під його дію. Зобов`язання підлягають виконанню за рахунок коштів державного бюджету, що унеможливлює їх виконання поза встановленим законом порядком і строками шляхом зарахування зустрічних вимог;

- зарахування вказаних грошових вимог не може бути здійснено поза порядком встановленим Законом № 1639-ІХ, що підпадає під визначення «в інших випадках, встановлених договором або законом» щодо заборони зарахування зустрічних вимог, встановленої пунктом 5 частини першої статті 602 ЦК України;

- встановлення вказаних обставин рішенням суду не звільняє сторони від обов`язку врегулювати (погасити) цю заборгованість в порядку, визначеному Законом № 1639-ІХ;

- постанову суду апеляційної інстанції було скасовано постановою Верховного Суду від 09.12.2025, а скасоване судове рішення не має юридичних наслідків з моменту його ухвалення. 

5. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Розгляд клопотань

5.1. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2026 для розгляду касаційної скарги АТ «Львівгаз» у справі №910/9791/25 визначено колегію суддів у складі: Студенець В.І. (головуючий), Бакуліна С.В., Кібенко О.Р.

Ухвалою Верховного Суду від 08.05.2026 відкрито касаційне провадження у справі №910/9791/25 за касаційною скаргою АТ «Львівгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.01.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2026; справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2026 для розгляду касаційної скарги АТ «Львівгаз» у справі №910/9791/25 визначено колегію суддів у складі: Студенець В.І. (головуючий), Бакуліна С.В., Кондратова І.Д.

5.2. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному склад суду від 18.05.2026 для розгляду касаційної скарги ТОВ «Оператор ГТС України» у справі №910/9791/25 визначено колегію суддів у складі: Студенець В.І. (головуючий), Бакуліна С.В., Кібенко О.Р.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному склад суду від 08.06.2026 для розгляду касаційної скарги ТОВ «Оператор ГТС України» у справі №910/9791/25 визначено колегію суддів у складі: Студенець В.І. (головуючий), Бакуліна С.В., Кондратова І.Д.

Ухвалою Верховного Суду від 08.06.2026 відкрито касаційне провадження у справі №910/9791/25 за касаційною скаргою ТОВ «Оператор ГТС України» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.01.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2026; справу призначено до судового розгляду.

5.3. Об`єктом касаційного оскарження є рішення Господарського суду міста Києва від 07.01.2026 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2026 у справі №910/9791/25, якими позовні вимоги задоволенні у повному обсязі.

5.4. АТ «Львівгаз» 12.07.2026 через «Електронний суд» подало до Суду заяву-міркування.

5.5. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій з посиланням на норми права, якими керувався Суд

6.1. Дослідивши наведене у касаційній скарзі, у межах доводів та підстав касаційного оскарження, Верховний Суд відзначає таке.

6.2. Касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктами 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

6.3. Так, касаційне провадження у цій справі відкрито, зокрема на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якої підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Відповідно до положень норм ГПК України (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України) касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах. 

Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

Зокрема відповідач вказує, що судами попередніх інстанцій застосовано пункт 5 частини першої статті 602 ЦК України, Закон України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» від 14.07.2021 №1639-ІХ без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №910/11116/19, від 09.12.2025 у справі №916/47/22, від 18.07.2023 у справі №906/1357/20, від 15.06.2022 у справі №910/10142/21, від 18.04.2023 у справі № 911/3195/21.

Що ж до визначення «подібності правовідносин», то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі №154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.

6.4. Також касаційне провадження у цій справі відкрито і на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, відповідно до якого підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Отже, у разі оскарження судових рішень на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність/відсутність подібності правовідносин та наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Так, позивач відзначає, що на даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування у подібних правовідносинах статті 601 ЦК України. 

У свою чергу відповідач вважає, що на даний час відсутні висновки Верховного Суду щодо питання застосування / незастосування пункту 5 частин першої статті 602 ЦК України в контексті можливості / неможливості проведення зарахування зустрічних однорідних вимог з урахуванням Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", який не містить прямої заборони на здійснення такого зарахування.

6.5. Оцінюючи наведене у контексті доводів та мотивів касаційних скарг, колегія суддів відзначає, що фактично спірним у даному випадку є питання:

- щодо наявності / відсутності правових підстав для визнання недійсним одностороннього правочину про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

З огляду на наведене Суд відзначає таке.

6.6. Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

У відповідності зі статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У силу приписів статті 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового результату. Правочин - це основна підстава виникнення цивільних прав і обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України правочин може бути визнаний недійсним з підстав недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

6.7. Як встановлено судами попередніх інстанцій договірні відносини між сторонам виникли на підставі Договору транспортування природного газу, за умовами пункту 2.1 якого оператор надає замовнику послугу транспортування природного газу (послуга) на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору, встановлені в цьому договорі, вартість такої послуги та плату (за їх наявності), які виникають при його виконанні.

Відповідно до пункту 9.1 Договору сторони дійшли згоди, що у разі виникнення у замовника добового небалансу оператор здійснює купівлю / продаж природного газу замовника в обсягах добового небалансу.

У пункті 11.4 Договору сторонами обумовлено, що врегулювання щодобових небалансів оформлюється одностороннім актом за підписом оператора на весь обсяг щодобових небалансів. В акті зазначаються щодобові обсяги небалансів, а також ціни, за якими оператор врегулював щодобові небаланси (у розрізі кожної доби).

За зобов`язаннями з врегулювання щодобових небалансів за газовий місяць - лютий 2021 року за Договором відповідач склав акти та виставив позивачу рахунки на суми 194 609 514,57 грн та 131 704 080,17 грн.

Оскільки АТ "Львівгаз" погасило зобов`язання з врегулювання щодобових небалансів за лютий 2021 року лише частково, ТОВ "Оператор ГТС України" звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості, серед іншого, з оплати щодобових негативних небалансів за лютий-березень 2021 року в загальному розмірі 815 400 357,41 грн.

Рішення Господарського суду Львівської області від 15.08.2022 у справі № 914/2587/21 у задоволенні позову ТОВ "Оператор ГТС України" відмовлено.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 30.09.2024 рішення Господарського суду Львівської області від 15.08.2022 у справі № 914/2587/21 скасовано з ухваленням нового рішення, яким стягнуто з АТ "Львівгаз" на користь ТОВ "Оператор ГТС України" 640 448 273,45 грн основного боргу, 40 692 451,67 пені, 7 789 171,87 грн 3% річних та 15 031 889,39 грн інфляційних втрат; закрито провадження у справі в частині первісних позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 195 322 581,85 грн; здійснено розподіл судового збору.

Постановою Верховного Суду від 11.12.2024 скасовано постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.09.2024 у справі № 914/2587/21 в частині стягнення акцесорних вимог на загальну суму 41 753 629,60 грн, а саме: в частині стягнення 23 193 925,09 грн пені, 4 638 785,02 грн 3 % річних та 13 920 919,49 грн інфляційних втрат, справу у скасованій частині передано на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду.

Під час нового розгляду справи постановою Західного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 у справі № 914/2587/21 рішення Господарського суду Львівської області від 15.08.2022 у справі № 914/2587/21 скасовано частково в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафних санкцій, у цій частині прийнято нове рішення, яким первісні позовні вимоги позивача за первісним позовом задоволено частково. Стягнуто з АТ "Львівгаз" на користь ТОВ "Оператор ГТС України" 12 287 316,10 грн пені, 2 412 672,28 грн 3 % річних, 720 324,74 грн інфляційних втрат. Здійснено розподіл судових витрат, а саме: стягнуто з АТ "Львівгаз" на користь ТОВ "Оператор ГТС України" 13 623,54 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 20 435,31 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції та стягнуто з позивача за первісним позовом на користь відповідача за первісним позовом 370 087,51 грн судового збору за розгляд справи Верховним Судом.

ТОВ "Оператор ГТС України" 24.06.2025 вчинив односторонній правочин №ТОВВИХ-25-9860 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог та направив його позивачу.

За змістом оскаржуваного правочину станом на 23.06.2025 існують грошові зобов`язання ТОВ «Оператор ГТС України» перед АТ «Львівгаз» за Договором на підставі постанови Західного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 у справі № 914/2587/21 у сумі 370 087,51 грн судового збору за розгляд справи Верховним Судом, строк виконання яких настав; станом на 23.06.2025 існують грошові зобов`язання АТ «Львівгаз» перед ТОВ «Оператор ГТС України» за Договором на підставі акта врегулювання щодобових небалансів за газовий місяць - лютий 2021 року від 28.02.2021 № 02-2021-2002000109/2 в сумі 112 896 251,19 грн, безспірність яких підтверджено судовими рішеннями у справі № 914/2587/21 та строк виконання яких настав.

Не погоджуючись з правомірністю вчинення ТОВ «Оператор ГТС України» наведеного вище одностороннього правочину, АТ «Львівгаз» звернулось до суду з позовом про визнання останнього недійсним як такого, що не відповідає положенням статті 601 ЦК України.

6.8. У контексті наведеного колегія суддів зазначає таке.

Згідно із статтею 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За змістом частини п`ятої статті 202 ЦК України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Заява про зарахування зустрічних однорідних вимог за своєю правовою природою є одностороннім правочином, направленим на припинення взаємних грошових зобов`язань сторін у справі.

Верховний Суд виходить з того, що зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.
Згідно з положеннями статті 601 ЦК України вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам:
- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);
- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);
- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що потрібно розмежовувати зарахування та заяву про зарахування, оскільки, сама по собі наявність зустрічних однорідних вимог не призводить до їх зарахування, і, відповідно не припиняє зобов`язання, для цього (припинення зобов`язання) необхідна наявність заяви про зарахування зустрічних вимог хоча б однієї із сторін.

Зарахування зустрічних вимог можливе на будь-якій стадії розвитку відносин сторін, у тому числі й на стадії виконання судового рішення.

Заява однієї із сторін про зарахування зустрічних вимог для досягнення бажаного правового ефекту не потребує відповіді з боку адресата, а потребує лише сприйняття заяви останнім. Наслідком подання заяви про зарахування зустрічних вимог, за наявності передбачених умов для зарахування, є остаточне і безповоротне припинення відповідних зобов`язань повністю або частково.

Отже, у разі несприйняття адресатом заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, учасники правовідносин мають можливість звернутися за судовим захистом, подавши позов про визнання такого правочину недійсним або визнання зобов`язань такими, що припинилися у зв`язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 22.01.2021 у справі №910/11116/19, де предметом позову було визнання недійсним одностороннього правочину, уточнив висновки Верховного Суду щодо застосування норм права (статті 601, 602 ЦК України), вказавши таке:
- безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором (пункт 47 постанови);
- за дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним (пункт 48 постанови);
- заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог (пункт 49 постанови);
- наявність на момент зарахування іншого спору (спорів) в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за зобов`язанням не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника (пункт 50 постанови);
- наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення (пункт 51 постанови);
- зарахування зустрічних однорідних вимог є не формою розрахунків, а однією з підстав припинення зобов`язань, врегульованих главою 50 ЦК України "Припинення зобов`язань". Зарахування зустрічних однорідних вимог регулюється статтями 601- 602 ЦК України, і ця підстава припинення зобов`язання відрізняється від виконання зобов`язання (стаття 599 ЦК України) або припинення зобов`язання за домовленістю сторін (стаття 603 ЦК України) (пункт 63 постанови).

Отже, закон передбачає право припинення зобов`язання шляхом зарахуванням зустрічних однорідних вимог. В той же час, законодавцем встановлені випадки, коли зарахування зустрічних вимог не допускається, тобто право на зарахування зустрічних вимог не є абсолютним.

6.9. У наведеному Суд ураховує, що в основу оспорюваного одностороннього правочину ТОВ «Оператор ГТС України» були покладені 2 зобов`язання сторін, що виникли з Договору транспортування природного газу, а саме:

1) грошові зобов`язання АТ «Львівгаз» перед ТОВ «Оператор ГТС України» за Договором на підставі акта врегулювання щодобових небалансів за газовий місяць - лютий 2021 року від 28.02.2021 № 02-2021-2002000109/2 в сумі 112 896 251,19 грн, безспірність яких підтверджено судовими рішеннями у справі № 914/2587/21 та строк виконання яких настав;

2) зобов`язання зі сплати судового збору у сумі 370 087,51 грн за розгляд справи № 914/2587/21 Верховним Судом, безспірність яких підтверджено постановою Західного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 та строк виконання яких настав.

Оцінюючи правомірність вчинення даного правочину, колегія суддів ураховує, що постановою Верховного Суду від 09.12.2025 у справі № 914/2587/21 скасовано постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 (яку ТОВ «Оператор ГТС України» поклало в основу правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог), а справу №914/2587/21 направлено на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду.

За результатом нового розгляду справи постановою Західного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 рішення Господарського суду Львівської області від 15.08.2022 у справі №914/2587/21 скасовано в частині відмови в задоволенні вимог первісного позову про стягнення пені в сумі 160 921,78 грн пені. Прийнято в цій частині нове рішення, яким первісний позов задоволено частково. Стягнуто з АТ «Львівгаз» на користь ТОВ «Оператор ГТС України» 160 921,78 грн пені (нарахованої за простроченими зобов`язаннями зі сплати добових небалансів у лютому 2021 року). Рішення Господарського суду Львівської області від 15.08.2022 у справі №914/2587/21 залишено без змін в частині відмови у задоволенні вимог первісного позову ТОВ «Оператор ГТС України» про стягнення з АТ «Львівгаз» 41 592 707,82 грн, з яких 1 823 780,09 грн 3% річних (нарахованих за період з 23.03.2021 по 31.05.2021, за простроченими зобов`язаннями зі сплати добових небалансів лютого 2021 року), 8 957 978,68 грн пені (нарахованої за період з 23.03.2021 по 31.05.2021, за простроченими зобов`язаннями зі сплати добових небалансів лютого 2021 року), 6 569 078,36 грн інфляційних втрат (нарахованих за період з квітня по травень 2021 року, за простроченими зобов`язаннями зі сплати добових небалансів лютого 2021 року), 2 815 004,93 грн 3% річних (нарахованих за прострочення оплати добових небалансів березня 2021 року за період з 21.04.2021 по 29.06.2021), 14 075 024,63 грн пені (нарахованої за прострочення оплати добових небалансів березня 2021 року за період з 21.04.2021 по 29.06.2021), 7 351 841,13 грн інфляційних втрат (нарахованих за прострочення оплати добових небалансів березня 2021 року, за період з травня по червень 2021 року).

Вказаною постановою здійснено перерозподіл судових витрат, зокрема ухвалено:
« 8. Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд первісного позову в сумі 36 721,03 грн, за розгляд апеляційної скарги в сумі 55 081,54 грн, за розгляд касаційної скарги в сумі 629 534,80 грн - залишити за ТОВ «Оператор ГТС України».
9. Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд касаційної скарги на постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.09.2024 у справі №914/2587/21 в сумі 3 908,14 грн та за розгляд касаційної скарги на постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 у справі №914/2587/21 в сумі 1 443,34 грн залишити за АТ «Львівгаз».

Постановою Верховного Суду від 16.04.2026 рішення Господарського суду Львівської області від 15.08.2022 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 у справі № 914/2587/21 залишено без змін.

У контексті наведеного Суд звертається до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, в яких остання неодноразово вказувала, що скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення (постанова від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 тощо).

Відтак правочини (у тому числі, односторонні), вчинені на підставі скасованого судового рішення, також не породжують жодних юридичних наслідків для сторін такого правочину.

Ураховуючи наведене вище у свої сукупності, обґрунтовано вважати, що у АТ «Львівгаз» відсутні зобов`язання перед ТОВ «Оператор ГТС України» з постанови Західного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 у справі №914/2587/21 щодо сплати судового збору, адже остання була скасована Верховним Судом.

Заслуговують на увагу і ті обставини, що за результатом нового розгляду справи спірні судові витрати (за розгляд первісного позову) зі сплати судового збору за розгляд касаційної скарги у Верховному Суді залишено за ТОВ «Оператор ГТС України».

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що обов`язок сплатити судовий збір за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів, не є за своє суттю цивільним чи господарським зобов`язанням, і включається до складу судових витрат, а не до предмету і ціни позову (саме які виникають з цивільних та господарських правовідносин). Відповідно, процесуальний розподіл судом судового збору за результатами вирішення господарського спору між сторонами процесу не є виникненням саме господарського чи цивільного зобов`язання, що, у свою чергу, характеризується правовідношенням між боржником і кредитором з приводу виконання / утримання від виконання певної дії.

Судова колегія не вбачає підстав для відступлення від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 05.05.2018 у справі №913/54/16, за якою зобов`язання є інститутом цивільного права, а відносини, пов`язані з виконанням судового рішення, в тому числі, щодо стягнення / відшкодування судового збору та інших судових витрат, характеру цивільно-правових не мають.

Відповідно, сплата суми судового збору, визначеного рішенням суду, не є зобов`язанням у розумінні положень статті 509 ЦК України, тому вона не могла бути предметом одностороннього правочину про зарахування однорідних вимог у спірних правовідносинах.

Аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд у постановах від 28.03.2018 у справі №906/110/16, від 05.04.2018 у справі №923/607/16, від 27.03.2019 у справі №910/386/17 та від 13.05.2019 у справі №916/106/15-г тощо.

Отже, оскільки зобов`язання у розумінні положень статті 509 ЦК України щодо оплати судового збору у АТ «Львівгаз» перед ТОВ «Оператор ГТС України» відсутнє, а тому суд першої інстанції дійшов заснованого на правильному застосуванні статті 601 ЦК України висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним оскаржуваного правочину про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 24.06.2025.

У свою чергу, суд апеляційної інстанції помилково виходив з положень пункту 5 частини першої статті 602 ЦК України.

У контексті наведеного колегія суддів відзначає, що за відсутності зобов`язання, що б могло бути предметом правочину про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, суди попередніх інстанцій помилково вдались до оцінки Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», зокрема у питанні чи підлягає такий застосуванню до спірних правовідносин (суд першої інстанції вважав, що такий не розповсюджується на спірні правовідносини, натомість апеляційний суд вказав, що Закон підлягає застосуванню).

Слід урахувати, що така оцінка могла мати місце та бути надана судами лише у разі наявності зобов`язань (цивільних / господарських) у АТ «Львівгаз» перед ТОВ «Оператор ГТС України», строк виконання яких настав, та які б могли бути покладені в основу оспорюваного правочину. Втім встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи свідчать про протилежне.

З огляду на наведене постанова суду апеляційної інстанції підлягає зміні у її мотивувальній частині.

6.10. Доводи АТ «Львівгаз» знайшли своє часткове підтвердження з урахуванням наведеного у цій постанові.

6.11. Доводи ТОВ «Оператор ГТС України» не знайшли свого підтвердження.
Суд відхиляє посилання скаржника на неврахування висновків Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №910/11116/19, від 09.12.2025 у справі №916/47/22, від 18.07.2023 у справі №906/1357/20, від 15.06.2022 у справі №910/10142/21, від 18.04.2023 у справі № 911/3195/21 щодо застосування пункту 5 частини першої статті 602 ЦК України та Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» від 14.07.2021 №1639-ІХ, адже вказані норми не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

6.12. Враховуючи спірний характер правовідносин сторін, наведена міра обґрунтування даного судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Суд касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

7. Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

7.1. Доводи позивача про порушення судами попередніх інстанцій норм права при прийнятті оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку знайшли своє часткове підтвердження з мотивів і міркувань, викладених у розділі 6 цієї постанови.

Доводи відповідача, викладені у касаційній скарзі, не знайшли свого підтвердження.

7.2. Відповідно до частини першої статті 311 ГПК України, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 309 ГПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

7.3. Оскільки встановлена під час касаційного провадження невідповідність висновків судів попередніх інстанцій не призвела до прийняття невірного по суті рішення, Верховний Суд, користуючись наданими процесуальним законом повноваженнями, вважає за необхідне змінити мотивувальну частини постанови суду апеляційної інстанції.

8. Судові витрати

8.1. З огляду на висновок Верховного Суду про зміну мотивувальної частини оскаржуваної постанови апеляційного суду із залишенням без змін її резолютивної частини (щодо зміни рішення суду першої інстанції у мотивувальній частині), судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, відповідно до норм статті 129 ГПК України покладаються на скаржників.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" залишити без задоволення.

2. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" задовольнити частково. 

3. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2026 у справі №910/9791/25 змінити, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови, а в інший частині - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В. Студенець

Судді С. Бакуліна

І. Кондратова