РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
м. Вінниця
19 серпня 2026 р.  Справа № 120/10568/26

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, визначених ст. 287 КАС України, адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - позивач) до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 01.07.2026 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Бертман Русланою Павлівною в межах виконавчого провадження №79425803 винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн. за невиконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/3447/25. Однак позивач вважає таку постанову передчасною, безпідставною та протиправною, оскільки виконання судового рішення потребує виділення коштів із Державного бюджету, що підтверджується відповідними листами та нормативно-правовими актами. Наведене зумовило звернення позивача до суду з цим позовом
Ухвалою від 14.07.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, цією ухвалою до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 
29.07.2026 року до суду від ОСОБА_1 надійшли пояснення щодо позову, у яких він як стягувач у справі №120/3447/25, заперечує проти задоволення позову та підтримує постанову державного виконавця від 01.07.2026 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області штрафу в розмірі 10 200 грн. Зазначає, що рішення суду у справі №120/3447/25 відповідачем у повному обсязі не виконано, а пенсія продовжує виплачуватися без урахування встановленого судом розміру. На думку третьої особи, посилання Пенсійного фонду на здійснення окремих виплат та відсутність коштів не свідчать про належне виконання судового рішення, а невиконання триває протягом тривалого часу та призводить до подальшого накопичення заборгованості. У зв`язку з цим третя особа вважає накладення штрафу обґрунтованим та законним.
31.03.2026 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив щодо задоволення позову. Зазначив, що рішення суду у справі №120/3447/25 боржником не виконано в повному обсязі, оскільки розмір щомісячної пенсії після набрання рішенням суду законної сили (22.09.2025) залишається незмінним. Постанова про накладення штрафу від 04.03.2026 винесена не з підстав виплати наявної заборгованості, а саме у зв`язку з тим, що розмір щомісячної пенсії після набрання рішенням суду законної сили залишився незмінним.
Відповідач зазначає, що Порядком № 821 визначено механізм здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату сум пенсій, призначених на виконання судових рішень, за період до набрання чинності рішенням суду, а тому в боржника відсутні правові підстави не виплачувати стягувачу щомісячну пенсію в повному обсязі після набрання рішенням суду законної сили. Судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню, а особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позову та відзиву, встановив наступне.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29.07.2025 у справі №120/3447/25 адміністративний позов задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 з 01.02.2023 пенсію на підставі довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 05.03.2025 № ХЛ69678, виданої станом на 01.01.2023 ІНФОРМАЦІЯ_1 , із розрахунку основного розміру пенсії 80% від відповідних сум грошового забезпечення та без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням вже виплачених сум.
На виконання рішення суду судом видано виконавчий лист, який стягувачем пред`явлено до виконання та на підставі якого державним виконавцем відкрите виконавче провадження ВП №79425803.
У відповідь на постанову про відкриття виконавчого провадження боржником надано лист №0200-0802-5/128323 від 04.11.2025, яким повідомлено, що 14.07.2025 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №821 «Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень», відповідно до п. 2 якої установлено, що видатки на виплату перерахованих пенсій за рішеннями суду, які набрали законної сили після набрання чинності цією постановою, здійснюються після введення в експлуатацію доопрацьованої Пенсійним фондом України інформаційної системи для ведення обліку видатків на виплату судових рішень за джерелами їх фінансування.
Опрацювання рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/3447/25 буде здійснюватися Головним управлінням відповідно до покладених судом зобов`язань згідно з Порядком № 821.
У подальшому, 18.11.2025 направлено вимогу державного виконавця щодо виконання рішення суду в повному обсязі.
На виконання вимоги державного виконавця від 18.11.2025 боржником надано лист №0200-0902-5/138814 від 04.12.2025, яким повідомлено, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29.07.2025 у справі №120/3447/25 Головним управлінням проведено розрахунок розміру пенсії стягувача, який станом на 01.03.2024 становить 40022,93 грн., та донараховано стягувачу кошти в сумі 310893,51 грн за період з 01.02.2023 по 30.11.2025, що підтверджується розрахунком на доплату.
Окрім того, відповідно до рішення суду у справі №120/17176/23 за період 01 березня 2022 по 30.04.2024 та у справі №120/8895/24 за період з 01.03.2024 по 30.11.2024. Дане судове рішення включає період з 01.03.2024, який згідно рішення суду у справі №120/3447/25 також підлягає перерахунку. Таким чином, розмір пенсії ОСОБА_1 на 01 березня 2024 обраховано наступним чином: фактично отримано - 23610,00 грн, донараховано кошти - 8589,51 грн (доплата згідно рішення суду у справі №120/3447/25) 5404,58 грн (доплата згідно рішення суду у справі №120/17176/23), 2043,84 грн (доплата згідно рішення суду у справі №120/8895/24), що в загальній сумі становить 40022,93 грн.
27.02.2026 на адресу Відділу надійшла заява ОСОБА_1 від 25.02.2025, якою зокрема повідомлено, що згідно рішення суду ГУ ПФУ у Вінницькій області повинно щомісячно виплачувати мені індексацію з 01.03.2024 року. Але дана індексація ще ні разу не була виплачена починаючи з 01.03.2024 року і по даний час. Крім того біля 40 тисяч індексації починаючи з 01.03.2024 по 22.09.2025 (до вступу рішення суду в законну силу) поставлено у відкладений борг, але і щомісячна (поточна) індексація після вступу рішення суду (з 22.09.2025р) також не виплачується.
З урахуванням зазначеного, державним виконавцем винесено постанову від 04.03.2026 ВП № 79425803 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн.
Позивач вважаючи постанову безпідставною та винесеною з порушенням Закону України «Про виконавче провадження», тому звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).
Відповідно до статті 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі таких виконавчих документів як виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Згідно з частиною 1 статті18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення
Положеннями пунктів 1, 16, 22 частини третьої статті 18 Закону № 1404 передбачено, що державний виконавець має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини 4 статті 18 Закону № 1404-VIII вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (ч. 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII).
У силу приписів частини 1 статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.
Частиною другою статті 63 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Положеннями частини третьої статті 63 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
Відповідно до частини 1 статті 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника-фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника-юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлене на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Водночас обов`язковою умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин.
Отже, приймаючи рішення про накладення на боржника штрафу, відповідно до ч. 1 статті 75 Закону №1404-VIII, державний виконавець зобов`язаний з`ясувати чи вжито боржником дії щодо виконання рішення суду та чи існують поважні причини, які унеможливлюють його виконання.
Залежно від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Таким чином, зміст правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин свідчить про те, що лише невиконання боржником рішення суду без поважних на те причин тягне за собою наслідки, встановлені приписами Закону України "Про виконавче провадження".
Тобто, на час прийняття рішення про накладення штрафу державний виконавець має встановити факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Відтак, підставою для прийняття рішення про накладення штрафу, передбаченого частиною 1 статті 75 Закону №1404-VII, є встановлення факту невиконання рішення, за яким боржник зобов`язаний вчинити певні дії. Таке невиконання повинно існувати на день винесення постанови про накладення штрафу, а причиною невиконання - обставини, які не залежать від боржника.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29.07.2025 у справі №120/3447/25 адміністративний позов задоволено частково. Окрім іншого, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 з 01.03.2024 пенсію з урахуванням нарахованої індексації згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 "№ 185 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році", без її обмеження максимальним розміром та з урахуванням вже виплачених сум.
Під час перевірки документів виконавчого провадження щодо виконання рішення суду, встановлено, що рішення суду у справі № 120/3447/25 боржником не виконано в повному обсязі, оскільки розмір щомісячної пенсії після набрання рішенням суду законної сили (22.09.2025) залишився незмінним.
Суд зауважує, що доказів повного та фактичного виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі № 120/3447/25 матеріали справи не містять, більше того, пенсійним фондом не наведено причин та підстав поважності невиконання судового рішення.
Щодо наявних у матеріалах справи протоколів про здійснення перерахунку пенсії позивача та розрахунку на доплату пенсії, то суд зазначає, що без надання підтвердження внесення даних про заборгованість до Реєстру судових рішень, а також доказів відсутності коштів на виплату сум заборгованості, указані документи не свідчать про виконання судового рішення у повному обсязі. Матеріали справи не містять належних доказів, які б дійсно підтверджували вжиття позивачем усіх можливих заходів зі свого боку, спрямованих на повне виконання судового рішення та, як наслідок цього, - доказів поважності причин його невиконання.
Суд наголошує, що резолютивною частиною судового рішення та виконавчим листом чітко визначено обов`язок ГУ ПФУ у Вінницькій області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 з 01.03.2024 пенсію з урахуванням нарахованої індексації згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 "№ 185 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році", без її обмеження максимальним розміром та з урахуванням вже виплачених сум.
У зв`язку з наведеним, 04.03.2026 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України винесено постанову про накладення штрафу на боржника - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області - у розмірі 5100 грн за невиконання без поважних причин рішення Вінницького окружного адміністративного суду №120/3447/25 в повному обсязі.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03.04.2026 по справі № 120/3134/26 задоволено адміністративний позов головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та прийнято рішення, яким визнано протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Бертман Р.П. про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за невиконання рішення суду у виконавчому провадженні за № 79425803 від 04.03.2026 року в сумі 5 100,00 грн.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2026 апеляційну скаргу Відділу задоволено повністю, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.04.2026 скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відмовлено.
За наслідками не виконання боржником вимог зазначених у постанові від 04.03.2026, державним виконавцем 01.07.2026 прийнято рішення щодо застосування правових підстав для накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі 10 200,00 грн.
Суд зауважує, що постанова про накладення штрафу від 01.07.2026 винесена не з підстав виплати наявної заборгованості, а за невиконання рішення суду без поважних причин в повному обсязі, оскільки розмір щомісячної пенсії після набрання рішенням суду законної сили (22.09.2025) залишається незмінним.
Аналізуючи доводи позовної заяви, суд вказує, що позивач обґрунтовує протиправність оскаржуваної постанови посиланням на особливості бюджетного фінансування та черговість виплати заборгованості.
Разом з тим, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували встановлений державним виконавцем факт неповного виконання судового рішення в частині здійснення перерахунку пенсії.
Позивач стверджує що судове рішення в частині виплати нарахованої доплати за попередній період залишається на даний час невиконаним у повному обсязі у зв`язку з обов`язком пенсійного органу при виконанні таких рішень дотримуватися вимог Порядку №821.
У пункті 1 Порядку № 821 вказано, що цим порядком визначено механізм здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату сум пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, зокрема, за період, що передує даті набрання чинності рішенням суду, за джерелами їх виплати (фінансування).
Пунктом 2 Порядку № 821 регламентовано, що перераховані пенсії за рішенням суду - сума пенсії або щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), визначена як різниця між розміром призначеної/перерахованої на виконання судового рішення суми виплати та визначеним органом Пенсійного фонду України розміром, з урахуванням положень нормативно-правових актів.
Згідно з пунктами 5-8 Порядку № 821 виплати нарахованих на виконання рішень суду сум пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці) за минулий час проводяться щомісяця одержувачам, яких включено до переліку станом на 1 число місяця, що передує місяцю, в якому здійснюється виплата. На забезпечення таких виплат щомісяця спрямовується частина бюджетних асигнувань відповідно до розпису державного бюджету/помісячного розпису доходів і видатків бюджету Пенсійного фонду України на відповідну мету в межах коштів, передбачених бюджетом Пенсійного фонду України на відповідний рік.
Видатки на виплату перерахованих пенсій за рішенням суду здійснюються в межах бюджетних асигнувань відповідно до розпису державного бюджету/помісячного розпису доходів і видатків бюджету Пенсійного фонду України на відповідну мету, які передбачені бюджетом Пенсійного фонду України на відповідний рік, одержувачам, яких включено до переліку станом на 1 число місяця, що передує місяцю, в якому здійснюється виплата.
Для забезпечення виплат за рішеннями суду, передбачених пунктами 5 і 6 цього Порядку, виплата пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці) проводиться в сумі, що визначається пропорційно виділеним на зазначені цілі бюджетним асигнуванням відповідно до розпису державного бюджету/помісячного розпису доходів і видатків бюджету Пенсійного фонду України, які передбачені бюджетом Пенсійного фонду України на відповідний рік, але не більшій від належної до виплати суми, що обліковується в переліку.
Невиплачені протягом поточного бюджетного періоду суми нарахованих на виконання рішень суду сум пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці) за минулий час і перерахованих пенсій за рішенням суду виплачуються в наступному бюджетному періоді в межах встановлених бюджетних асигнувань у порядку, передбаченому пунктами 5-7 цього Порядку.
Здійснивши аналіз правових норм вищевказаних пунктів Порядку №821, суд дійшов висновку, що об`єктом регулювання даного Порядку є механізм виплати нарахованої (перерахованої) пенсії на виконання рішення суду.
Водночас суд зазначає, що Кабінетом Міністрів України раніше вже було прийнято схожий порядок, а саме Постанова Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», якою було затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, який, як в ньому зазначено, визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету (далі - Порядок №649).
Отже, проаналізувавши приписи Порядку №821 та Порядку №649, якими визначено сферу регулювання цих нормативних актів, суд дійшов висновку, що дані акти мають однакову мету нормативне регулювання порядку виплати призначених (перерахованих) рішенням суду пенсійних виплат.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2019 у справі №640/5248/19 Порядок №649 визнано протиправним та скасовано. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2019 змінено шляхом викладення пункту 2 його резолютивної частини у наступній редакції: «Визнати протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».
Згадане рішення переглянуто судом касаційної інстанції та постановою Верховного Суду від 26.05.2021 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2019, з урахуванням внесених апеляційним судом змін, та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 у справі № 640/5248/19 залишено без змін.
При вирішенні даної справи, касаційний суд дійшов висновку, що законодавець делегував Уряду повноваження на забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту, але не надавав Уряду повноважень щодо встановлення механізму виконання судових рішень, які набрали законної сили, оскільки такий механізм визначений, Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а обов`язковість виконання судових рішень визначена Конституцією України та Законом України «Про судоустрій та статус суддів».
Згідно вищенаведеного, Верховний Суд при розгляді справи № 640/5248/19 окреслив свою позицію щодо неможливості встановлення підзаконним нормативно-правовим актом Кабінету Міністрів України механізму, який фактично створює нову модель погашення заборгованості за судовими рішеннями у сфері пенсійних виплат через черговість чи обмеження асигнувань, якщо такий механізм призводить до відтермінування або частковості виконання остаточних судових рішень та порушує принципи верховенства права й обов`язковості судового рішення.
Дані висновки Верховного Суду є правозастовними і до Порядку № 821 та обставин цієї справи.
Обов`язок доведення поважності причин невиконання рішення покладається на боржника, проте в межах даної справи позивач не підтвердив вчинення всіх необхідних дій для виконання резолютивної частини рішення суду.
Враховуючи вищевикладене, в сукупності, суд дійшов висновку про невиконання позивачем рішення суду у справі №120/3447/25 без поважних причин.
З врахуванням наведених вище обставин, суд, враховуючи ту обставину, що на дату прийняття спірної постанови матеріали виконавчого провадження не містили інформації про виконання боржником рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/3447/25 у повному обсязі, дійшов висновку про те, що старшим державним виконавцем правомірно винесено постанову від 01.07.2026 ВП № 79425745 про накладення штрафу на боржника у розмірі 10200,00 грн. за невиконання судового рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2026 у справі № 120/3134/26 встановлено правомірність накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за невиконання рішення суду у справі №120/3447/25.
Щодо повторного невиконання рішення суду, то суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів виконання рішення суду на вимогу державного виконавця, яка зазначена у Постанові про накладення штрафу, що також підтверджується матеріалами виконавчого провадження №79425803, а саме, не надано доказів, які б спростовували встановлений державним виконавцем факт неповного виконання судового рішення.
Обов`язок доведення поважності причин невиконання рішення покладається на боржника, проте в межах даної справи позивач не лише не підтвердив вчинення всіх необхідних дій для виконання резолютивної частини рішення суду, а й фактично уникнув спростування висновків виконавця щодо невиконання рішення суду.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи, та встановлені фактичні обставини справи, в їх сукупності, су дійшов висновку про те, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений положеннями чинного законодавства України, оскільки позивачем у повному обсязі не забезпечено виконання рішення суду у справі №120/3447/25, а тому постанова від 01.07.2026 ВП №79425803 про накладення на пенсійний орган штрафу у розмірі 10200 грн. є правомірною та підстави для її скасування відсутні.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Враховуючи положення статті 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 287, 295 КАС України, -
ВИРІШИВ:
у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.
За змістом положень абз. 2 ч. 1 ст. 295 КАС України якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Інформація про учасників справи:

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, Вінницька область, 21005, код ЄДРПОУ: 13322403)
Відповідач: Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницьке міжрегіональне управління міністерства юстиції України (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21036, код ЄДРПОУ: 45798761)
Третя особа: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Суддя Чернюк Алла Юріївна