ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 серпня 2026 року | справа № 380/10863/26

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Львівській області до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Львівській області до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , в якій позивач просить стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до бюджету податковий борг у сумі 14721,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач має податковий борг перед бюджетом, який станом на 07.05.2026 становить 14721,40 грн і складається із сум єдиного податку з фізичних осіб - щомісячних авансових внесків, самостійно визначених відповідачем як платником єдиного податку другої групи. Вказані суми є узгодженими та не сплачені відповідачем у встановлений законодавством строк. У зв`язку з цим позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути податковий борг у сумі 14721,40 грн.
Ухвалою судді від 01.06.2026 відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами; відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач заяви про визнання позову чи відзиву на позовну заяву в строки, передбачені статтею 261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), до суду не надав. Копію ухвали про відкриття провадження вручено відповідачу 23.06.2026, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи. Зважаючи на наведене, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.
Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) зареєстрований як фізична особа - підприємець та перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Львівській області, Львівській державній податковій інспекції за основним місцем обліку, за податковою адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач перебуває на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку другої групи (запис у реєстрі платників єдиного податку № 14399/10 від 04.11.2015).
Відповідач як платник єдиного податку другої групи зобов`язаний був сплачувати єдиний податок шляхом здійснення щомісячних авансових внесків. Розмір цих внесків самостійно визначений відповідачем у заяві про застосування спрощеної системи оподаткування та обчислений за встановленою ставкою (20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати). За даними інтегрованої картки платника відповідач не сплатив авансові внески з єдиного податку з фізичних осіб (код бюджетної класифікації 18050400) на загальну суму 14721,40 грн, а саме: по 1340,00 грн за 3 місяці 2023 року, по 1420,00 грн за 7 місяців 2024 року та 761,40 грн за 1 місяць 2026 року.
Відповідно до довідки Головного управління ДПС у Львівській області від 11.05.2026 № 1416/5/13-01-13-03 про податкову заборгованість станом на 07.05.2026 ОСОБА_1 має податковий борг перед бюджетом у загальній сумі 14721,40 грн, який складається з єдиного податку з фізичних осіб (код бюджетної класифікації 18050400) у сумі 14721,40 грн (основний платіж).
Зазначені суми авансових внесків є нарахованими на підставі поданої відповідачем заяви про застосування спрощеної системи оподаткування та обчисленими за встановленою для другої групи ставкою єдиного податку.
У зв`язку з наявністю податкового боргу податковим органом на підставі статті 59 ПК України винесено податкову вимогу форми «Ф» від 28.08.2025 № 0017726-1303-1301, яку надіслано відповідачу за його податковою адресою рекомендованою кореспонденцією.
Несплата відповідачем у встановлений законом строк узгоджених сум грошових зобов`язань обумовила звернення позивача до суду з цим адміністративним позовом.
Вирішуючи справу, суд керується таким.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом. Норми, встановлені та закріплені Конституцією України, є нормами прямої дії, оскільки відповідно до статті 8 Конституції України в Україні встановлено і діє принцип верховенства права.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України).
Згідно зі статтею 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок зі сплати податків та зборів.
Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством.
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Пунктом 54.1 статті 54 ПК України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Згідно з пунктом 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених главою 1 розділу XIV цього Кодексу, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Відповідно до підпункту 293.2 пункту 293 статті 293 ПК України для платників єдиного податку другої групи ставка єдиного податку встановлюється у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, - у межах до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати. Згідно з пунктом 295.1 статті 295 ПК України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Такі платники можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року. Нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється контролюючими органами на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності.
Отже, обов`язок зі сплати щомісячних авансових внесків з єдиного податку для платників другої групи виникає в силу прямого припису закону, а розмір таких внесків визначається виходячи з обраної платником ставки та розміру мінімальної заробітної плати, встановленого на 1 січня відповідного податкового (звітного) року, незалежно від фактичного здійснення господарської діяльності та отримання доходу у відповідному періоді.
Згідно з пунктом 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що суми щомісячних авансових внесків з єдиного податку у загальному розмірі 14721,40 грн визначені виходячи з обраної відповідачем ставки єдиного податку, зазначеної у поданій ним заяві про застосування спрощеної системи оподаткування. Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання. Обов`язок зі сплати авансових внесків з єдиного податку встановлений безпосередньо пунктом 295.1 статті 295 ПК України, а їх розмір є визначеним і не потребує окремого узгодження. У зв`язку з несплатою цих сум у встановлений строк вони набули статусу податкового боргу в розумінні підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України.
У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Згідно з підпунктом 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.
На виконання наведених положень позивачем надіслано відповідачу за його податковою адресою рекомендованою кореспонденцією податкову вимогу форми «Ф» від 28.08.2025 № 0017726-1303-1301. Відповідно до пунктів 42.2, 42.4 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). Згідно з пунктом 42.5 статті 42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням платника податків, його відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення. Докази оскарження відповідачем податкової вимоги в матеріалах справи відсутні.
Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Згідно з пунктом 87.11 статті 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Згідно з пунктом 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Відповідно до пункту 95.2 статті 95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
За приписами пункту 87.1 статті 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.
Згідно з пунктом 4 статті 102 ПК України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним. У спірних правовідносинах податковий борг сформувався за наслідками несплати авансових внесків з єдиного податку за відповідні звітні періоди 2023 - 2026 років, а позов пред`явлено до суду 28.05.2026, тобто в межах визначеного цією нормою строку.
Суд враховує сталу правову позицію Верховного Суду, висловлену, зокрема, у постановах від 12.02.2019 у справі № 820/6512/16, від 04.02.2020 у справі № 803/834/17, від 27.05.2021 у справі № 160/9742/19, згідно з якою умовою для стягнення податкового боргу в судовому порядку є його узгодженість, тобто відсутність спору щодо сум грошових зобов`язань, які становлять цей борг. Обов`язковими передумовами правомірності звернення контролюючого органу до суду з позовом про стягнення податкового боргу є: наявність у платника узгодженого та несплаченого грошового зобов`язання; направлення (вручення) платнику податкової вимоги; сплив 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) податкової вимоги; дотримання визначеного пунктом 4 статті 102 ПК України строку звернення до суду.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 16.04.2020 у справі № 824/729/16-а та постанові від 03.04.2020 у справі № 2540/2576/18, спір про стягнення податкового боргу не передбачає перевірки судом правомірності документів, на підставі яких визначено суми грошових зобов`язань; предметом доказування в такій категорії справ є наявність податкового боргу, його узгодженість та дотримання контролюючим органом установленої процедури стягнення.
Окрім того, у постанові від 21.01.2020 у справі № 820/11382/15 Верховний Суд указав, що несплачені платником суми узгоджених грошових зобов`язань набувають статусу податкового боргу, а контролюючий орган наділений правом на їх примусове стягнення в судовому порядку за умови дотримання визначеної законом процедури. Стосовно грошових зобов`язань платника єдиного податку Верховний Суд послідовно наголошує (зокрема у постановах від 26.02.2019 у справі № 820/3245/18 та від 11.06.2019 у справі № 814/621/16), що такі суми вважаються узгодженими та не потребують окремої процедури узгодження, а їх несплата у визначений строк є достатньою підставою для виникнення податкового боргу та його стягнення. Щодо єдиного податку, що сплачується платниками першої та другої груп у формі авансових внесків, суд виходить із того, що обов`язок зі сплати таких внесків та їх розмір визначені безпосередньо пунктом 295.1 статті 295 та статтею 293 ПК України, у зв`язку з чим несплачені у встановлений строк авансові внески набувають статусу податкового боргу та підлягають стягненню в судовому порядку за умови дотримання контролюючим органом визначеної процедури.
Судом встановлено, що позивачем дотримано усіх передбачених законом передумов для звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу з фізичної особи: суми грошових зобов`язань (авансових внесків з єдиного податку) визначені виходячи з обраної відповідачем ставки, є узгодженими та несплаченими; податкову вимогу надіслано відповідачу за його податковою адресою; передбачений строк з дня її надіслання сплив; позов пред`явлено в межах строку, визначеного пунктом 4 статті 102 ПК України. Доказів сплати податкового боргу або вжиття заходів щодо його погашення, а так само доказів оскарження податкової вимоги відповідач суду не надав.
Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. У справах про стягнення податкового боргу позивач (контролюючий орган) зобов`язаний довести наявність та узгодженість податкового боргу і дотримання процедури його стягнення, що ним зроблено.
Згідно з частинами першою, другою статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності за правилами статті 90 КАС України, суд дійшов висновку, що факт наявності у відповідача узгодженого та несплаченого податкового боргу з єдиного податку з фізичних осіб у сумі 14721,40 грн знайшов своє підтвердження, процедуру стягнення податкового боргу позивачем дотримано, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
В силу приписів ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 72, 73, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 257-262, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.
Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до бюджету податковий борг з єдиного податку з фізичних осіб у сумі 14721 (чотирнадцять тисяч сімсот двадцять одна) грн 40 коп.
Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя  Желік О.М.