Справа №:755/21255/25
Провадження №: 2/755/11594/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2026 р.  Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді:  Хромової О.О.,
при секретарі:   Бовкун М.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс», Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа - Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно набутих коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», у якому просить визнати виконавчий напис № 71030, вчинений 09 жовтня 202 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованість в розмірі 35 285,00 грн таким, що не підлягає виконанню, стягнути з ТОВ Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_1 35 285,00 грн, стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. на користь ОСОБА_1 4 528,50 грн та стягнути солідарно з ТОВ Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211,20 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі виконавчого напису № 71030 в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_3 з банківського рахунку позивача в АТ «ПУМБ» стягнуто
14 116,31 грн та з банківського рахунку в АТ «Універсал Банк» 27 467,63 грн, загальна сума стягнутих коштів складає 35 285,00 грн. Також, з позивача на користь Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л., в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_3 стягнуто 4 528,50 грн, з яких: 3 528,50 грн - основна винагорода приватного виконавця, 300,00 грн - мінімальні витрати виконавчого провадження, 700,00 грн - додаткові витрати виконавчого провадження. Однак, позивач з ТОВ Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» договорів не укладав, заборгованість не визнавав, про наявність заборгованості дізнався тільки 31 січня 2025 року, після списання грошових коштів з його банківських рахунків. З матеріалів виконавчого провадження позивач отримав інформацію, що Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинив виконавчий напис № 71030 від 09 жовтня 2020 року всупереч вимогам Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів від 29 червня 1999 року № 1172. Станом на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису № 71030 від 09 жовтня 2020 року, а також і на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Тобто, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинив виконавчий напис № 71030 від 09 жовтня 2020 року на Договорі кредиту від 07 грудня 2019 року № 497975388, який позивач не підписував ані в письмовій, ані в електронній формі. Для вчинення нотаріальної дії було надано документи, з яких неможливо встановити природу суми боргу, не оформлені відповідно до вимог закону, не підтверджують інформацію щодо отримання кредиту в сумі 10 500,00 грн та здійснення будь-яких оплат за Договором кредиту, а також не підтверджують яким чином, за який період та за якою відсотковою ставкою нараховувались прострочена заборгованість за відсотками в сумі 18 360,00 грн та заборгованість за штрафами і пенею в сумі 5 225,00 грн, тобто, не підтверджено безспірність заборгованості боржника. Приватний виконавець Дорошкевич В.Л. всупереч вимогам частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» не повернула виконавчий документ стягувачу, а безпідставно відкрила виконавче провадження незважаючи на те, що виконавчий напис № 71030 від 09 жовтня 2020 був вчинений приватним нотаріусом всупереч вимогам законодавства. З огляду на положення статті 1212 ЦК України судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто  без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. У такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Відтак, стягнуті з мене приватним виконавцем кошти в сумі
4 528,50 грн, які є основною винагородою приватного виконавця та витратами виконавчого провадження, так само підлягають поверненню на підставі вимог статті 1212 ЦК Україні в порядку цивільного судочинства, а не на підставі вимог частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» в порядку адміністративного судочинства, оскільки були умисно набуті приватним виконавцем без достатньої правової підстави. Факт визнання виконавчого напису, на підставі якого у виконавчому провадженні здійснено стягнення грошових коштів з потерпілого, таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів.
З огляду на викладене позовні вимоги просив задовольнити та вирішити питання про розподіл судових витрат.
У порядку автоматизованого розподілу справ між суддями позовну заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 листопада 2025 року відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.
18 листопада 2025 року (вхід. від 19 листопада 2025 року № 70412) до суду від відповідача - Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. надійшов відзив на позовну заяву. Позовну заяву вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
У провадженні приватного виконавця перебувало виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого напису № 71030 від 09 жовтня 2020 року, виданого Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі
35 285,00 грн. Так 25 листопада 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження
№ НОМЕР_3 з примусового виконання вказаного виконавчого напису. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження, відповідно до вимог статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» направлено боржнику на адресу проживання, зазначену у виконавчому документі. Твердження боржника щодо ненаправлення на його адресу постанови про відкриття виконавчого провадження не відповідає дійсності та є хибним. 25 листопада 2020 року, керуючись вимогами статті 3, частиною третьою статті
40, статтею 42, статтею 45 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. 09 грудня 2020 року керуючись статтями
68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку направлено боржнику до відома, бухгалтерії ГУ ПФУ у м. Києві для виконання. 21 листопада 2022 року та повторно
22 грудня 2022 року до приватного виконавця надійшли заяви представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Луговика Є.В. У період з 2023 року по 2025 роки, приватним виконавцем встановлено, що боржник доходів не отримує, окрім пенсії. На виконання платіжних інструкцій з примусового списання коштів з рахунків боржника, 30 січня 2025 року та 31 січня 2025 року на депозитний рахунок приватного виконавця надійшли кошти в загальному розмірі 42 947,86 грн, які розподілено та перераховано відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» в рахунок погашення витрат виконавчого провадження - 1 000,00 грн, як погашення боргу на рахунок стягувача - ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» - 35 285,00 грн, як погашення основної винагороди виконавця - 3 528,50 грн, та надлишок стягнутих коштів - 3 134,36 грн повернуто на рахунок боржника - ОСОБА_1 31 січня
2025 року керуючись статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до пункту
2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень винесено постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження № НОМЕР_3, яку направлено боржнику. У зв`язку із фактичним виконанням виконавчого документу 31 січня 2025 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. керуючись вимогами пункту 9 частини першої статті 39, статтею
40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_4. Постанови приватного виконавця у судовому порядку не оскаржувалися боржником. Так розмір основної винагороди у цьому виконавчому провадженні становить 3 528,50 грн, що становить 10 % від суми, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. Підставою для стягнення витрат виконавчого провадження з боржника є факт понесення таких витрат приватним виконавцем для організації та проведення виконавчих дій, а тому відшкодування приватному виконавцю понесених ним витрат не ставиться у взаємозалежність із визнанням виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки факт понесення витрат приватним виконавцем уже є безумовною підставою для їх відшкодування приватному виконавцю. Позивачем не надано суду будь якого судового рішення, що набрало законної сили, яким дії, рішення чи бездіяльність приватного виконавця в межах виконавчого провадження № НОМЕР_3 визнано протиправними. Законодавством не передбачено підстав для звільнення боржника від обов`язку відшкодовувати приватному виконавцю понесені ним витрати виконавчого провадження. Постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_4 винесено до моменту подачі позову до Дніпровського районного суду міста Києва про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та повернення стягненого за виконавчим написом. Поряд з цим, виконавчий документ відповідав вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження та повернення виконавчого документа стягувачу у приватного виконавця не було. Відтак, за відсутності обґрунтованих правових підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, відмова у прийнятті виконавчого документа до примусового виконання призвела б до порушення прав та інтересів стягувача та стала б предметом скарг на дії приватного виконавця. Приватний виконавець Дорошкевич В.Л. діяла на підставі Закону України «Про  виконавче провадження» та у спосіб, що не заборонено діючим законодавством. Вимоги статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачають повернення виконавчого збору з державного бюджету України, а не винагороди приватного виконавця з рахунку приватного виконавця. Позивач ОСОБА_1 був обізнаний про перерахування ним коштів на виконання виконавчого документу на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» і на користь приватного виконавця, не заперечував факт існування правовідносин за кредитним договором, а також правовідносин з примусового виконання виконавчого напису. Також, виконавче провадження № НОМЕР_3 закінчено приватним виконавцем на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку із фактичним виконанням виконавчого документу - погашенням боржником боргу за виконавчим документом у повному обсязі. Тому, вищенаведені докази виключають факт безпідставного набуття приватним виконавцем коштів. Підставою набуття приватним виконавцем коштів є постанова про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця, постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанова про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження. Позивач не оскаржував вищевказані постанови приватного виконавця у виконавчому провадженні № НОМЕР_3. А тому приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. на відповідній правовій підставі були отримані кошти в сумі 4 528,50 грн, як основна винагорода приватного виконавця та витрати виконавчого провадження і дана підстава не відпала. Таким чином, грошові кошти, які були стягнуті з боржника на користь приватного виконавця Дорошкевич В.Л. не є безпідставно набутими, оскільки підставою набуття коштів є чинні постанова приватного виконавця. З огляду на вищевикладене, відсутні правові підстави для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача стягненням грошових коштів, оскільки вони не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження та основною винагородою приватного виконавця. Імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.
З огляду на викладене у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Поряд з цим, зазначила, що при розгляді справ щодо оскарження виконавчого напису та повернення стягнутих коштів за таким виконавчим написом, виконавець бере участь у судовому процесі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а не як відповідач.
21 листопада 2025 року (вхід. від 24 листопада 2025 року № 71121) позивач ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив. Зазначив, що обґрунтовуючи законність своїх дій, приватний виконавець вводить суд в оману щодо виконання вимог статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» в частині направлення документів виконавчого провадження боржнику на адресу: АДРЕСА_1 , однак адреса проживання позивача: АДРЕСА_2 . Приватним виконавцем не перевірено наявність будинку АДРЕСА_1 . Тому поштове відправлення було повернуто приватному виконавця АТ «Укрпошта». Провадження подальших виконавчих дій у виконавчому провадженні було протиправним. Боржник не міг своєчасно оскаржити постанови, винесені в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_3, у зв`язку з грубим порушенням приватним виконавцем вимоги статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» щодо повідомлення боржника про початок примусового виконання рішення. Приватному виконавцю Дорошкевич В.Л. необхідно було дотримуватись вимог частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», які передбачають повернення виконавчого документу стягувачу, а не безпідставно відкривати виконавче провадження на підставі виконавчого напису № 71030 від 09 жовтня 2020 року, який був вчинений Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. всупереч вимогам до безспірності документів, передбаченим Переліком від 29 червня
1999 року № 1172. Приватний виконавець Дорошкевич В.Л. проігнорувала, що станом на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису та відкриття виконавчого провадження редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Оскільки приватний виконавець Дорошкевич В.Л. протиправно ухвалила постанову про відкриття виконавчого провадження від 25 листопада 202 № НОМЕР_3, всупереч вимогам частини четвертої статті
4 Закону України «Про виконавче провадження», всупереч вимог Переліку та статтям 87, 88 Закону України «Про нотаріат», не маючи законних підстав на примусове виконання виконавчого напису № 71030 від 09 жовтня 2020 року, її дії щодо стягнення основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження не підпадають під регулювання статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та статті 42 Закону України «Про виконавче провадження», так як є набутими нею без достатньої правової підстави. Таким чином, з метою ефективного захисту прав, стягнуті з позивача кошти в сумі 4 528,50 грн підлягають поверненню на підставі вимог статті 1212 ЦК України в порядку цивільного судочинства, а не на підставі вимог частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» в порядку адміністративного судочинства, оскільки були умисно набуті приватним виконавцем без достатньої правової підстави.
Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.
Також, оскільки в діях приватного виконавця Дорошкевич В.Л., а саме у відзиві на позовну заяву, вбачаються ознаки подання завідомо безпідставних заперечень, які спрямовані на введення суду в оману та перешкоджання розгляду справи, просив вжити заходи процесуального примусу до відповідача - Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. у порядку пункту 2 частини першої статті 148 ЦПК України в дохід державного бюджету штрафу.
25 листопада 2025 року (вхід. від 26 листопада 2026 року № 71802) відповідач - Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л., подала до суду заперечення на відповідь на відзив. Так на виконання вимог частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», копію постанови про відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем надіслано на адресу, яка зазначена у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 . Поряд з цим, у відповідь на заяви представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Луговика Є.В., щодо надання копій матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_3 для ознайомлення, приватним виконавцем
22 листопада 2022 року та повторно 22 грудня 2022 року надіслано обґрунтовані відповіді із запитуваними копіями документів. Тобто позивач вже знав про наявність виконавчого провадження № НОМЕР_3, яке вже закінчене у зв`язку із фактичним стягненням боргу та перебуває в архіві. Однак, станом на сьогодні всі постанови, які винесено приватним виконавцем в межах даного виконавчого провадження № НОМЕР_3 є чинними, не оскарженими та не скасованими в судовому порядку. Вказане свідчить про обізнаність позивача про існування відкритого виконавчого провадження ще з 2020 року. Висновок щодо адреси місця проживання боржника - ОСОБА_1 зроблений приватним виконавцем на підставі виконавчого документу виконавчого напису № 71030 від 09 жовтня 2020 року, в якому зазначена та ж адреса, що і у заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження. Закон не містить норми, що встановлює безпосередньо обов`язок виконавця перевірити інформацію про місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) сторін виконавчого провадження. Також приватний виконавець не має права перевіряти інформацію про місце проживання боржника до відкриття виконавчого провадження. З огляду на положення статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» повноваженнями на здійснення перевірки достовірності вказаних у виконавчому документі відомостей приватний виконавець не наділений. 
Витрати виконавчого провадження (1000,00 грн) та основна винагорода приватного виконавця (3528,50 грн) у рамках виконавчого провадження № НОМЕР_3 стягнуті на підставі відповідних постанов Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л.. Зазначені постанови не оскаржувалися, не скасовані та дії приватного виконавця щодо винесення зазначених постанов не визнані протиправними. У даному випадку стягнення з Позивача на користь приватного виконавця грошових коштів у сумі 4 528,50 грн, пов`язане зі здійсненням приватним виконавцем примусового виконання виконавчого документа та відповідає нормам статті 42 Закону України «Про виконавче провадження». Підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати таких витрат є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження. Так виконавче провадження було відкрито, після цього проводились виконавчі дії по виконанню виконавчого напису нотаріуса, виконавче провадження № НОМЕР_3 виконано фактично, що виключає факт абсолютної безпідставності набуття грошових коштів приватним виконавцем. Приватний виконавець не мав передумов для звільнення позивача від сплати витрат виконавчого провадження. Підставою для стягнення витрат виконавчого провадження з боржника є факт понесення таких витрат приватним виконавцем для організації та проведення виконавчих дій, а тому відшкодування приватному виконавцю понесених ним витрат не ставиться у взаємозалежність із визнанням виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Вимоги позивача ОСОБА_1 щодо стягнення з Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. на користь ОСОБА_1 безпідставно отриманих коштів в сумі 4 528,50 грн задоволенню не підлягає. Стягнення за рахунок приватного виконавця грошових коштів, отриманих останнім як основна винагорода приватного виконавця не є безпідставно набутими, оскільки підставою набуття коштів є чинна постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження. Основну винагороду стягнуто не на підставі даного виконавчого документу, а на підставі винесеної приватним виконавцем постанови про стягнення з боржника основної винагороди під час здійснення виконавчого провадження, а також постанови про стягнення витрат виконавчого провадження, які є чинними, тому такі кошти не можуть вважатися безпідставно набутими у розумінні статті 1212 ЦК України.
У задоволенні позовних вимог та вимог про вжиття заходів процесуального примусу просила відмовити.
05 грудня 2025 року (вхід. від 08 грудня 2025 року № 74641) позивач ОСОБА_1 подав до суду письмові пояснення, у яких зазначив, що приватний виконавець продовжує стверджувати про виконання вимог статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», направлення боржнику для виконання копії постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу, яка зазначена у виконавчому документі, проте такої адреси не існує, місце проживання позивача зареєстровано за іншою адресою. Вчинення подальших виконавчих дій у виконавчому провадженні було протиправним. Приватний виконавець Дорошкевич В.Л. замовчує, що вона не дотрималась вимог частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», які передбачають повернення виконавчого документу стягувачу, а безпідставно відкрила виконавче провадження на підставі виконавчого напису № 71030 від 09 жовтня
2020 року, який був вчинений Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. всупереч вимогам до безспірності документів. Таким чином, виконавчий документ підлягав поверненню згідно з вимогами частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». Приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. проігноровано положення Переліку від 29 червня 1999 року
№ 1172. Син позивача, адвокат, з 30 січня 2023 року проходить військову службу у Державній прикордонній службі України. Поряд з цим, позивач неодноразово в листопаді та в грудні 2022 року дзвонив до приватного виконавця та просив безпідставно не стягувати грошові кошти, у зв`язку із тим, що договір кредиту від 07 грудня 2019 року № 497975388 позивач не підписував, скасувати безпідставну постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 від 25 листопада 2020 року та повернути виконавчий документ стягувачу.
З огляду на положення статей 143, 148 ЦПК України, в діях приватного виконавця
Дорошкевич В.Л., а саме в відзиві на позовну заяву від 18 листопада 2025 року та у запереченні від
25 листопада 2025 року, вбачаються ознаки подання завідомо безпідставних заперечень, які спрямовані на введення суду в оману та перешкоджання розгляду справи, що може бути підставою для застосування судом до такого представника штрафу.
Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити та вжити заходи процесуального примусу до відповідача - Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л.
Відповідач - ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», правом на подання відзиву не скористався, ухвалу про відкриття провадження у справі вручено відповідачу 08 листопада 2025 року, про що свідчить довідка про доставку електронного документа, що міститься в матеріалах справи.
Третя особа - Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., правом на подання письмових пояснень не скористався, ухвалу про відкриття провадження у справі вручено третій особі 08 листопада 2025 року, про що свідчить довідка про доставку електронного документа, що міститься в матеріалах справи
Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до таких висновків.
07 грудня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір № 497975388, відповідно до умов якого товариство зобов`язувалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму 10 500,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (пункт
1.1 договору). Строк кредитування - 30 днів (пункт 1.3 договору). Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 1,60 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту (пункт 1.4 договору). З урахуванням положень пункту 1.4 договору позичальник сплачує товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 584,00 % річних.
Договір підписано позичальником ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором NN76A7N3.
Суд враховує, що у встановленому законом порядку договір від 07 грудня 2019 року № 497975388 недійсним чи неукладеним визнаний не був, сторонами не оспорювався, матеріали справи протилежних відомостей не містять.
До матеріалів справи також долучено виписку з особового рахунку за кредитним договором
№ 497975388 щодо ОСОБА_1 . Станом на 05 серпня 2020 року загальний розмір заборгованості визначено у сумі 34 085,00 грн, з яких: прострочене тіло кредиту - 10 500,00 грн, прострочені відсотки - 18 360,00 грн, пеня/штрафи - 5 225,00 грн.
Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що 09 жовтня 2020 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис
№ 71030 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою:
 АДРЕСА_1 , який є боржником за кредитним договором від 07 грудня
2019 року № 497975388, укладеним з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від
28 лютого 2018 року № 28/1118-01 є ТОВ «Таліон Плюс», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 05 серпня 2020 року
№ 05/0820-01 є ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс». Загальна сума заборгованості за Кредитним договором від 07 грудня 2019 року № 497975388 становить 34 085,00 грн, сума, що підлягає стягненню - 35 285,00 грн, з урахуванням витрат на вчинення виконавчого напису нотаріуса.
03 листопада 2020 року, вих. № 7747544 ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» звернулося до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л., вхід. від 24 листопада
2020 року № 28191, із заявою про примусове виконання рішення, у якій просило відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису від 09 жовтня 2020 року № 71030, вчиненого Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості у розмірі
35 285,00 грн.
25 листопада 2020 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого напису від 09 жовтня 2020 року № 71030, вчиненого Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості у розмірі 35 285,00 грн.
Постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 направлено на адресу боржника ОСОБА_1 , зазначену у виконавчому документі: АДРЕСА_1 , про що свідчить супровідний лист від 25 листопада 2020 року, вих.. № 126169, та список згрупованих поштових відправлень від 26 листопада 2020 року.
Також вирішено стягнути з боржника виконавчий збір/ основну винагороду приватного виконавця у розмірі 3 528,50 грн, про що приватним виконавцем винесено постанову від 25 листопада 2020 року.
25 листопада 2020 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_3 Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, встановлено, що під час відкриття виконавчого провадження понесено мінімальні витрати виконавчого провадження в розмірі 300,00 грн.
До матеріалів справи також долучено копію супровідного листа від 25 листопада 2020 року,
вих. № 126171, 126172, про направку вказаних постанов на адресу боржника ОСОБА_1 , зазначену у виконавчому документі.
09 грудня 2020 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_3 Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку також надіслано на адресу боржника, зазначену у виконавчому документі, про що свідчить супровідний лист від 09 грудня 2020 року,
вих. № 132118.
21 листопада 2022 року та 11 грудня 2022 року представник боржника ОСОБА_1 - адвокат Луговик Є.В., звернувся до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_3 в електронному вигляді, вхід. від 21 листопада 2022 року № 1728/01-28, вхід. від 22 грудня 2022 року № 1860/1-28.
22 грудня 2022 року, вих. № 10100, Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. направлено представнику боржника ОСОБА_1 - адвокату Луговику Є.В., копію постанови від 25 листопада 2020 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 та роз`яснено порядок ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження в електронному вигляді засобами АСВП.
До матеріалів справи також долучено копію відповідей Пенсійного Фонду України та Державної податкової служби України на запити приватного виконавця Дорошкевич В.Л. щодо доходів боржника ОСОБА_1 .
Судом встановлено, що 30 січня 2025 року з банківських рахунків боржника ОСОБА_1 проведено стягнення коштів на погашення заборгованості за виконавчим документом в межах виконавчого провадження № НОМЕР_3, про що свідчать платіжні інструкції від 30 січня 2025 року на суму 81,18 грн, 1 282,74 грн, 27 467,63 грн, 14 116,31 грн.
Розпорядженням Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. від
30 січня 2025 року № НОМЕР_3 вирішено перерахувати грошові кошти у сумі 25,70 грн на рахунок приватного виконавця як основну винагороду, 257,04 грн - на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанси», 69,00 грн та 931,00 грн - на рахунок витрат виконавчого провадження.
Також Розпорядженням Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. від 31 січня 2025 року № НОМЕР_3 вирішено перерахувати грошові кошти у сумі 3 502,80 грн на рахунок приватного виконавця як основну винагороду приватного виконавця, 35 027,96 грн - як заборгованість на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанси», 3 134,36 грн - на рахунок боржника ОСОБА_1 як надлишково стягнуті кошти.
До матеріалів справи також долучено відповідні платіжні інструкції від 30 січня 2025 року та
31 січня 2025 року про перерахування вказаних коштів.
Постановою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. від 31 січня 2025 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_3 про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, встановлено, що розмір додаткових витрат виконавчого провадження для боржника складає 700,00 грн.
31 січня 2025 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_3 на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 401 Закону України «Про виконавче провадження». Встановлено, що залишок нестягнутої суми за виконавчим документом складає 0,00 грн, сума стягненої винагороди приватного виконавця - 3 528,50 грн.
За приписами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства Юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві Юстиції України 22 лютого 2012 року за
№ 282/20595 (далі по тексту - Порядок).
Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Відповідно до пункту 19 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.
Згідно із статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 цього Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Відповідно до статті 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 Глави 16 розділу ІІ Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.
Згідно із підпунктом 1.2 пункту 1 Глави 16 розділу ІІ Порядку перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.
Підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). 
Підпунктом 3.1 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі по тексту - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.
Відповідно до пункту 1 Переліку документів (у редакції станом на дату вчинення спірного виконавчого напису) для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Як роз`яснено у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 січня 1992 року
№ 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк.
Пунктом 8 зазначеної вище Постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
При цьому, у вчиненому спірному виконавчому написі взагалі не вказано на підставі яких документів останній було вчинено. 
На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17 та узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від
15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).
Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.
Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. 
Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі
№ 310/9293/15.
Верховний Суд у Постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц, провадження
№ 61-12629св19 дійшов висновку про те, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від
7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.
Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідач ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» не надав будь-яких доказів, які б свідчили про безспірність зобов`язань позивача перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Доказів про направлення позивачеві вимоги відповідача про усунення наявної заборгованості за кредитним договором також не надано. Не надано і доказів, які б свідчили, що в даному випадку, при вчиненні виконавчого напису, нотаріусу разом з відповідною заявою стягувача було надано первинні фінансові документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі
№ 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року
№ 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу»,
п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада
2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.
Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.
Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.
Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. 
Оскаржуваний виконавчий напис № 71030 вчинено нотаріусом 09 жовтня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого
2017 року у справі № 826/20084/14.
Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредитний договір від 07 грудня 2019 року № 497975388, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису не був посвідчений нотаріально, відповідачем протилежного не доведено. Тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 172/1652/18 та у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі
№ 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21).
За таких обставин, враховуючи те, що суду не надано доказів, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріусу були надані відповідні документи, які підтверджують безспірність заборгованості, не надано нотаріально посвідченого договору, з приводу якого виникла така заборгованість, за відсутності засвідченої стягувачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, засвідченої стягувачем копії письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.
Щодо вимоги про стягнення з ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» на користь позивача грошових коштів у сумі 35 285,00 грн суд зазначає таке.
Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов : 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі
№ 910/1238/17).
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Крім того, згідно пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 910/9072/17).
Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося.
Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття ( збереження ) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 серпня 2018 року у справі № 334/2517/16-ц та від
13 січня 2021 року у справі № 539/3403/17).
Подібний висновок також сформульовано у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 910/16334/19.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідносин, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Судом встановлено, що виконавчий напис від 09 жовтня 2020 року № 71030 є таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, відтак кошти, стягнуті при примусовому виконанні виконавчого напису, який судом визнано таким, що не підлягає виконанню, підлягають поверненню позивачу на підставі статті 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані відпала.
Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин статті 1212 ЦК України викладений Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.
З постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. від 31 січня 2025 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 встановлено, що на депозитний рахунок приватного виконавця надійшла сума коштів від боржника, достатня для погашення розміру боргу, основної винагороди та витрат виконавчого провадження. Боржником заборгованість погашена в повному обсязі. Залишок нестягнутої суми за виконавчим документом - 0,00 грн.
У відзиві на позовну заяву приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. зазначила, що з рахунків боржника, 30 січня 2025 року та 31 січня 2025 року на депозитний рахунок приватного виконавця надійшли кошти в загальному розмірі 42 947,86 грн, які розподілено та перераховано у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» в рахунок погашення витрат виконавчого провадження - 1 000,00 грн, як погашення боргу на рахунок стягувача - ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» - 35 285,00 грн, як погашення основної винагороди виконавця - 3 528,50 грн, та надлишок стягнутих коштів - 3 134,36 грн повернуто на рахунок боржника
- ОСОБА_1 .
З вказаного вбачається, що правові підстави набуття ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» грошових коштів у сумі 35 285,00 грн, що стягнені з ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису № 71030, вчиненого
09 жовтня 2020 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі
35 285,00 грн, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, а відтак, такі кошти підлягають поверненню позивачу на підставі статті 1212 ЦК України.
Щодо вимоги позивача про стягнення з Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. грошових коштів у сумі 4 528,50 грн суд зазначає таке.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частиною першою статі 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 
Згідно з пунктом першим частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.
Статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
Згідно з п. 2 Розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами
1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Якщо у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа витрати виконавчого провадження, які здійснювалися приватним виконавцем за рахунок власних коштів, не були стягнуті, приватний виконавець за потреби виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом та цією Інструкцією.
Відповідно до статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.
Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.
Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.
Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Згідно частини десятої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» розмір та види витрат виконавчого провадження визначаються Міністерством юстиції України. З метою забезпечення проведення виконавчих дій приватний виконавець за угодою із стягувачем може здійснювати додаткові витрати на проведення виконавчих дій, крім тих, що визначені Міністерством юстиції України.
Відповідно до пункту 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року № 643 (в редакції, чинній на момент винесення постанов приватним виконавцем), приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами.
Відповідно до частини третьої статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розглядові за правилами адміністративного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2018 року у справі №921/16/14-г/15).
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 лютого 2022 року справа № 201/1311/19 (провадження № 61-15241св21), зазначив про те, що оскільки постанови приватного виконавця …. не оскаржувалися позивачем у порядку, встановленому чинним законодавством, не скасовані та дії відповідача щодо винесення зазначених постанов не визнані протиправними…, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження, оскільки такі кошти не можуть вважатися безпідставно набутими урозумінні статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження.
В матеріалах справи відсутні докази того, що позивачем в рамках виконавчого провадження
№ НОМЕР_3 під час вчинення виконавчих дій оскаржувались будь-які постанови державного виконавця, на підставі яких здійснювалося стягнення коштів, дії виконавця щодо винесення зазначених постанов не визнані протиправними.
Доводи позивача про те, що правова підстава, за якою приватний виконавець отримав основну винагороду відпала, а відтак стягнуті кошти підлягають поверненню на підставі статті 1212 ЦК України, є необґрунтованими, оскільки такі кошти не можуть вважатися безпідставно набутими у розумінні статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження.
Суд звертає увагу позивача, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, в тому чмслі щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій. Таким чином, у даному випадку суд не надає оцінку правомірності підстав відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 та дій чи бездіяльності приватного виконавця в межах такого виконавчого провадження.
Таким чином, вимога позивача ОСОБА_1 про стягнення з Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. грошових коштів у сумі 4 528,50 грн задоволенню не підлягає.
Що стосується вимоги про стягнення судових витрат суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду
При зверненні до Дніпровського районного суду міста Києва з даним позовом ОСОБА_1 заявлено самостійну вимогу немайнового характеру про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає примусовому виконанню, а також самостійні вимоги майнового характеру про стягнення грошових коштів з ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л.
Судові витрати, а саме витрати на оплату судового збору за вимогу майнового характеру, підтверджено квитанцією від 17 жовтня 2025 року № 9605-0092-3748-9184 про оплату судового збору на суму 1 211,20 грн.
Приписами частини першої статті 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, позовну заяву задоволено частково, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 211,20 грн за вимогу немайнового характеру та 1 073,45 грн на користь позивача за вимогу майнового характеру.
На підставі викладеного, керуючись статтями 15, 16, 18 ЦК України, статтями 50, 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, постановою Кабінету Міністрів України від
29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», статтею 1212 ЦК України, статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 268, 273, 274-279, 353 ЦПК України, суд, 

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс», Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа - Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно набутих коштів, - задовольнити частково. 
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 71030, вчинений 09 жовтня
2020 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який є боржником за кредитним договором від 07 грудня 2019 року № 497975388, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 28 лютого 2018 року № 28/1118-01 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 05 серпня 2020 року № 05/0820-01 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості у розмірі 35 285,00 грн, з урахуванням витрат на вчинення виконавчого напису нотаріуса
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти у сумі 35 285,00 грн (тридцять п`ять тисяч двісті вісімдесят п`ять гривень 00 копійок).
У задоволенні іншої частини вимог відмовити. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073,45 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 45 копійок).
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
Реквізити для сплати судового збору: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Дніпров.р-н/22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783, Банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.), код банку отримувача (МФО) - 899998, рахунок - № UA478999980313141206000026005, Код класифікації доходів бюджету - 22030101.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 42254696, адреса місцезнаходження: бульв. Верховної Ради, буд. 34, офіс 511, м. Київ.
Відповідач - Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса місцезнаходження:
 вул. Окіпної Раїси, буд. 4-А, офіс 71-А, м. Київ, 02002 .
Третя особа - Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, адреса: вул. Велика Бердичівська, буд. 35, м. Житомир, Житомирська обл., 10008.
Повний текст рішення виготовлено 11 вересня 2026 року.

Суддя          О.О. Хромова