ОКРЕМА ДУМКА
судді ОСОБА_1 
справа № 127/13585/25
провадження № 51- 4197ск25 
Не погоджуюсь із рішенням, постановленим Верховним Судом в цій справі. 
За приписами ч. 4 ст. 258-5 Кримінального кодексу України (далі - КК) особа, крім організатора або керівника терористичної групи (організації), звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені цією статтею, якщо вона добровільно до притягнення до кримінальної відповідальності повідомила про відповідну терористичну діяльність або іншим чином сприяла її припиненню або запобіганню злочину, який вона фінансувала або вчиненню якого сприяла, за умови, що в її діях немає складу іншого злочину.
Таким чином в законі передбачено взаємопов`язані умови до звільнення від кримінальної відповідальності за кримінальні правопорушення, визначені в ст. 258-5 КК:
1) добровільне повідомлення про відповідну терористичну діяльність;
або 
2) сприяння іншим чином припиненню терористичної діяльності або запобіганню злочину, який особа фінансувала, або вчиненню якого сприяла.
Вказані умови (1) та (2) є альтернативними. Вони мають юридичне значення, якщо в діях особи немає складу іншого злочину.
3) «добровільне повідомлення» (1) або «сприяння іншим чином» (2) мають бути вчинені до притягнення до кримінальної відповідальності в розумінні приписів п. 14 ч. 1 ст. 3 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
На мою думку, «повідомленням» про відповідну терористичну діяльність є доведення таких відомостей до відома уповноваженого органу державної влади, тобто ознайомлення та обізнаність такого органу зі змістом відповідної інформації.
Дійсно, «повідомлення» може бути здійснено в будь-який спосіб (усно, письмово, засобами електронного зв`язку, кур`єром тощо), проте воно вважається «здійсненим» не раніше отримання належним адресатом відомостей про здійснену терористичну діяльність. Сам факт відправлення на адресу уповноваженого органу такої інформації є лише первісною передумовою, проте не створює собою підстави до застосування приписів ч. 4 ст. 258-5 КК у разі, коли «повідомлення» ще не надійшло до відповідного адресату і він його не отримав. 
В цій справі, на моє переконання, в розумінні ч. 4 ст. 258-5 КК відсутнє «добровільне повідомлення» від ОСОБА_2 про здійснену ним терористичну діяльність.
По-перше, відсутні ознаки «повідомлення».
Так, 22.01.2025 ОСОБА_2 звернувся на адресу Вінницької обласної прокуратури із заявою, направленою поштовим відправлення, в якій він повідомляв, що мав певні зв`язки із особами, які мають відношення до терористичної організації ДНР; вказував, що детальні покази щодо цього може надати в будь-який момент за першим викликом.
Проте, прокуратура Вінницької області отримала вказане поштове відправлення лише 10.02.2025, що не оспорюється сторонами. До 10.02.2025 ОСОБА_2 в будь-який інший спосіб до правоохоронних органів із повідомленням про відповідну терористичну діяльність не звертався та не сприяв її припиненню чи запобіганню іншим чином.
23.01.2025 ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258-5 КК.
Отже, в розумінні ч. 4 ст. 258-5 КК належний адресат (правоохоронний орган) станом на 23.01.2025 не був повідомлений про вчинену ОСОБА_2 терористичну діяльність, оскільки не отримував в той чи інший спосіб відповідну інформацію.
Крім того, «повідомлення» передбачає надання повних відомостей про всі вчинені цією особою діяння, які уособлюють собою терористичну діяльність, і на підставі яких правоохоронний орган має реальну можливість забезпечити припинення злочинної діяльності, у тому числі на стадії готування чи замаху, або після вчинення злочину, тоді як у заяві ОСОБА_2 від 22.01.2025 про таку «повноту» не йдеться.
Неповідомлення «повних» відомостей про вчинене виключає можливість звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 258-5 КК.
Натомість лише 18.04.2025, як встановив суд, ОСОБА_2 у доповнення до заяви від 22.01.2025 звернувся до прокуратури та детально виклав обставини вчиненого ним кримінального правопорушення після повідомлення про підозру 23.01.2025. 
Вказане свідчить про відсутність ознак, притаманних належному «повідомленню» в контексті приписів ч. 4 ст. 258-5 КК.
Ба більше, прокурор зазначав, що ОСОБА_2 повідомив про припинення незаконної діяльності ще у 2018 році, однак стороною обвинувачення встановлено, що така діяльність тривала щонайменше до 18.02.2022, проте такі відомості не отримали належної оцінки від апеляційного суду.
По-друге, «повідомлення» від ОСОБА_2 позбавлено ознак «добровільності».
Прокурор обґрунтовано посилається на правозастосовні позиції Верховного Суду, серед яких і у справі № 759/12711/17, де вже було зазначено, що «добровільність» передбачає наявність у особи усвідомлення реальної можливості й надалі приховувати злочин, але вона обирає шлях співпраці з державою за власною волею.
Вважаю, що в розумінні ч. 4 ст. 258-5 КК «добровільним повідомленням» є такі дії, коли особа, усвідомлюючи можливість і надалі здійснювати протиправні дії або усвідомлюючи той факт, що про її протиправну поведінку не обізнані органи державної влади і вони не здійснюють спеціальних заходів щодо виявлення і фіксації вже вчиненої терористичної діяльності, незалежно від мотивів і за власною волею повідомила про відповідну терористичну діяльність. 
«Повідомлення» про відповідну терористичну діяльність від особи, яка обізнана про здійснення органами державної влади слідчих розшукових дій щодо фіксації її протиправної поведінки, як то обшуки, виїмки, допити як свідка щодо змісту і характеру її конкретних дій і функцій та(чи) інших дотичних осіб, з огляду на усвідомлення такою особою неминучості виявлення ознак терористичної діяльності уповноваженими органами має «вимушений характер», а тому не може вважатися «добровільним» в контексті приписів ч. 4 ст. 258-5 КК. 
Під час досудового розслідування ОСОБА_2 допитувався 10.10.2023 як свідок щодо обставин, за якими йому повідомлено про підозру, з ним проводились інші процесуальні дії. Крім того, 05.10.2023 було проведено обшук та допитано в якості свідка батька обвинуваченого - ОСОБА_3 , щодо тих же обставин. 
На 22.01.2025, вважаю, ОСОБА_2  розумів те, що досудове розслідування триває, усвідомлював неминучість викриття, адже слідчі дії стосуються конкретних обставин вчинених ним діянь. Вказане в розумінні ч. 4 ст. 258-5 КК виключає ознаку «добровільності», оскільки його «повідомлення» має «вимушений» характер, є реакцією на процесуальні дії слідства за відсутності реальної можливості й надалі приховувати злочин. 
Підсумовуючи, вважаю, що в цій справі зміст касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить про наявність обґрунтованих підстав до їх скасування за доводами сторони обвинувачення на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції за п. 2 ч. 1 ст. 436 вказаного Кодексу, отже, на моє переконання, дочасним є висновок про відмову у відкритті касаційного провадження.

Суддя
ОСОБА_1