Справа № 167/500/26
Номер провадження 2/167/547/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2026 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:
головуючої судді Шептицької Н.В.,
з участю:
секретаря судового засідання Ващук О.А.,
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Копачівської сільської ради Луцького району Волинської області (далі - відповідач) про визнання права власності на спадкове майно, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 (далі – третя особа),

в с т а н о в и в:

1. Стислий виклад позовних вимог.

23.04.2026 року позивач, від імені та в інтересах якого діє адвокат Собковський С.С., звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свій позов тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача – ОСОБА_3 , після смерті якого залишилося спадкове майно: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка загальною площею 0,85 га, що знаходиться на території с.Уляники Уляниківської сільскої ради Луцького (раніше - Рожищенського) району Волинської області (далі – Спадкове майно).
Спадщину після смерті ОСОБА_3 належним чином прийняла мати позивача – ОСОБА_4 , яка за життя не оформила своїх спадкових прав та не зареєструвала право власності на Спадкове майно.
25.11.2016 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.
ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв шляхом подання заяви нотаріусу, яка постановою від 18.07.2025 року відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право власності на Спадкове майно у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності ОСОБА_4 на Спадкове майно та відсутністю на нього правовстановлюючих документів.
Враховуючи вищенаведене, з посиланням на норми чинного законодавства, представник позивача просить визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 право власності на Спадкове майно.
Позовна заява з додатками подана через систему «Електронний суд».

2. Рух справи в суді.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2026 року, справу передано на розгляд головуючому судді Шептицькій Н.В. (ас 22).
Ухвалою головуючої судді від 04.05.2026 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, витребувані матеріали спадкових справ, призначено підготовче засідання (ас 23-24).
15.05.2026 року в суд надійшли матеріали спадкових справ, заведені після смерті ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (ас 34-81).
Ухвалою суду від 05.06.2026 року до участі у справі залучено як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розгляд справи відкладено (ас 88-89).
19.06.2026 року представник позивача подав клопотання про долучення письмових доказів: свідоцтво про смерть ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (ас 104), свідоцтво про смерть ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (ас 105).
Ухвалою суду від 29.06.2026 року до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 (ас 11-112).

3. Правова позиція учасників справи.

Позивач і його представник та представник відповідача в підготовче засідання не з`явились.
23.07.2026 року представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутності його та позивача, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, не заперечує щодо ухвалення рішення в підготовчому засіданні (ас 132).
22.06.2026 року представник відповідача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає (ас 107).
27.07.2026 року третя особа: ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо задоволення позову не заперечує (ас 130).
Суд ухвалив: розгляд справи у підготовчому засіданні проводити у відсутності учасників справи, згідно ч.1 ст.198, ч.1 ст.223 ЦПК України.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Враховуючи ту обставину, що станом на день проведення підготовчого засідання відповідач визнав позов повністю і дане визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, представник позивача не заперечує щодо ухвалення рішення в підготовчому засіданні, суд доходить висновку про ухвалення рішення у підготовчому засіданні.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття рішення у цій справі є 03.08.2026 року - дата складення повного судового рішення.

3. Встановлені в підготовчому засіданні обставини та досліджені докази на їх підтвердження.

У підготовчому засіданні, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, суд встановив наступне.
В підготовчому засіданні встановлено, що батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_3 (тато), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 (мама), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після смерті ОСОБА_3 залишилося Спадкове майно: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка загальною площею 0,85 га, що знаходиться на території с.Уляники Уляниківської сільскої ради Луцького (раніше - Рожищенського) району Волинської області.
Спадщину після смерті ОСОБА_3 належним чином, а саме шляхом вчасного подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, прийняла мати позивача – ОСОБА_4 , яка за життя не оформила своїх спадкових прав та не зареєструвала право власності на Спадкове майно.
25.11.2016 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу.
ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв шляхом подання заяви нотаріусу, яка постановою від 18.07.2025 року відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право власності на Спадкове майно у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності ОСОБА_4 на Спадкове майно та відсутністю на нього правовстановлюючих документів.
Інші спадкоємці ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , а саме їх діти: ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (ас 104), ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (ас 105), ОСОБА_2 , спадщину після їх смерті не прийняли.

Встановлені в підготовчому засіданні обставини підтверджуються письмовими доказами: свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 (ас 4), свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 (ас 5), свідоцтвом про смерть ОСОБА_1 (ас 6), витягом з погосподарської книги №1 за 2008 рік Уляниківської сільської ради Рожищенського району Волинської області (ас 7), архівним витягом з рішення сесії Уляниківської сільської Ради народних депутатів Рожищенського району від 01 квітня 1994 року №7/5 (ас 8), заповітом ОСОБА_4 від 25.11.2016 року (ас 9), постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.07.2025 року (ас 10-11), матеріалами спадкової справи №13/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (ас 35-48), матеріалами спадкової №200/2019 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 (ас 49-80).

4. Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно.

5. Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи щодо земельних ділянок, суд керується такими нормами права.

Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України, здійснення права на спадкування, право на спадщину виникає у день її відкриття. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням. Так, не можна прийняти лише якусь частину майна, що входить до складу спадщини, а від іншої частини відмовитися взагалі чи прийняти її під якоюсь умовою. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що ОСОБА_4 вчасно і належним чином прийняла спадщину після смерті свого чоловіка – ОСОБА_3 , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на день відкриття спадщини, однак не оформила своїх спадкових прав.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позивач вчасно і належним чином прийняв спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, однак не оформив право власності на частину спадкового майна – житловий будинок і земельну ділянку у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на дане Спадкове майно.

За таких встановлених обставин суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2002 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.
Судом встановлено, що позивач належним чином зареєструвати право власності на Спадкове майно, яке він прийняв в порядку спадкування за заповітом, належним чином немає можливості через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок і земельну ділянку, про що приватним нотаріусом винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.
Згідно ч.3 ст.3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
До 19 січня 1996 року, згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року Міністерством комунального господарства УРСР, не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в населених пунктах. Обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введено лише з 29 червня 1998 року. Саме цього дня набрала чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09 червня 1998 року №121.
Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (зокрема й право власності на нерухоме майно ч.1 ст.4 Закону).
Згідно ч.4 ст.3 вищезазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Крім того, Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений Інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та втратила чинність, згідно наказу Держжитлокомунгоспу N 56 від 13 грудня 1995 року.
Згідно п.п. 4, 7 цієї Інструкції, підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї Постанови від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.
Вказаною інструкцією обов`язковою була реєстрація права власності на житлові будинки в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, однак не у сільській місцевості.
Відповідно до ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 43 Постанови КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані:
- документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги;
- виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.
Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

Дані нормативно-правові акти та встановлені у судовому засіданні обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , рік побудови - 1974, побудований відповідно до діючого на час його будівництва законодавства і право власності на нього належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування, згідно запису в Погосподарській книзі №1 за 2008 рік Уляниківської сільської ради Рожищенського району Волинської області (ас 77), і земельна ділянка площею 0,85 га за адресою: село Уляники Луцького (раніше - Рожищенського) району Волинської області була надана у власність ОСОБА_3 відповідно до діючого на той час законодавства і право власності на неї належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування.

Згідно листа № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.
Відповідно до ст.3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.
Отже, право власності на придбане, побудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.
Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12, яка є обов`язковою для врахування судами України.

5. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Враховуючи вищенаведене у сукупності, а саме, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який вчасно і належним чином прийняв спадщину, але зареєструвати право власності на частину спадкового майна – житловий будинок і земельну ділянку немає можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на дане Спадкове майно та відсутністю правовстановлюючих документів на Спадкове майно за ОСОБА_4 , то суд доходить висновку, що позовні вимоги є підставні, обгрунтовані і підлягають до задоволення, тому слід визнати за позивачем право власності на спірне Спадкове майно.

Враховуючи заяву позивача, судові витрати слід залишити за позивачем.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити також наступне.
Розглянувши позов, пред`явлений до Копачівської сільської ради Луцького району Волинської області, суд врахував, що територіальна громада (в особі органу місцевого самоврядування) може бути відповідачем у даній справі, оскільки, крім позивача, відсутні інші спадкоємці за законом та/або за заповітом, які прийняли спадщину, як вбачається з матеріалів спадкової справи №200/2019.
Керуючись ст.ст.12,13,77,81,83,141,200,223,247,258,259,263,264,265,268 ЦПК України, суд
у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Копачівської сільської ради Луцького району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, рік побудови - 1974, загальною площею – 45,3 м2, житловою площею - 26,2 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, загальної площею – 0,85 га, що знаходиться за адресою: село Уляники Луцького району Волинської області, як на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач: Копачівська сільська рада Луцького району Волинської області, адреса: село Копачівка Луцького району Волинської області, вулиця Ковельська, 46, код ЄДРПОУ 04334755.

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Дата складення повного тексту рішення суду: 03.08.2026 року.

Головуючий суддя Шептицька Н.В.