ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року | Справа №160/12952/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

14.05.2026 ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – відповідачі), в якому просив:
- визнати неправомірним рішення за номером 047250028793 від 30.04.2026 Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, про незарахуваня до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 23.05.1995 по 16.03.1997, з 17.03.1997 по 05.01.1998, з 19.03.1998 по 14.03.1999, з 08.02.2003 по 02.03.2004, з 03.03.2004 по 30.12.2004, з 15.03.2005 по 29.12.2005, не врахування періоду військової служби з 17.05.1989 по 24.06.1991 до пільгового стажу за списком №2, та відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 з 55 років;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період праці з 23.05.1995 по 16.03.1997, з 17.03.1997 по 05.01.1998, з 19.03.1998 по 14.03.1999, з 08.02.2003 по 02.03.2004, з 03.03.2004 по 30.12.2004, з 15.03.2005 по 29.12.2005 на підприємствах на території росії, врахувати період військової служби з 17.05.1989 по 24.06.1991 до пільгового стажу за списком №2, призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2, відповідно до заяви про призначення пенсії від 21.04.2026, з урахуванням правової позиції, викладеної в рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-рp/2020.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07.03.2026 йому виповнилося 55 років та 21.04.2026 він звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2. За принципом екстериторіальності заява була розглянута ГУ ПФУ в Миколаївській області, яке своїм рішенням від 30.04.2026 відмовило у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через відсутність необхідного страхового стажу. Так, до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 31.08.1988: з 23.05.1995 по 16.03.1997, з 19.03.1998 по 14.03.1999, з 08.02.2003 по 02.03.2004, з 03.03.2004 по 30.12.2004, з 15.03.2005 по 29.12.2005 на території російської федерації, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. В зв`язку з цим, до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991. Також до страхового стажу не зараховано період з 17.03.1997 по 05.01.1998, оскільки запис про звільнення засвідчено печаткою, по відтиску якої неможливо визначити назву підприємства. До пільгового стажу за Списком № 2 не зараховано період роботи з 11.04.2019 по 30.11.2025, оскільки довідка про підтвердження наявного трудового стажу не відповідає вимогам додатку 3 5 до п. 20 Порядку № 637. Вважаючи дії протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. 
19.05.2026 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами з 03.06.2026, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачам було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та від ГУ ПФУ в Дніпропетровській області витребувані матеріали, які були на розгляді при прийнятті спірного рішення.
27.05.2026 до суду надійшов відзив ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування посилався на те, що ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не приймало рішення по суті заяви позивача, а отже не є належним відповідачем у справі. Також представник відповідача посилався на те, що страховий стаж позивача становить 27 років 02 місяця 20 днів, а пільговий стаж – 19 рокі 07 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 31.08.1988: з 23.05.1995 по 16.03.1997, з 19.03.1998 по 14.03.1999, з 08.02.2003 по 02.03.2004, з 03.03.2004 по 30.12.2004, з 15.03.2005 по 29.12.2005 на території російської федерації, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. В зв`язку з цим, до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991. Період з 17.03.1997 по 05.01.1998 не зарахований до страхового стажу, оскільки запис про звільнення засвідчено печаткою, по відтиску якої неможливо визначити назву підприємства. До пільгового стажу за Списком № 2 не зараховано період роботи з 11.04.2019 по 30.11.2025, згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 31.12.2025 № 908, оскільки довідка не відповідає вимогам додатку № 5 до п. 20 Порядку № 637, а саме, відсутній підпис керівника. Не підтверджено документально право начальника відділу найма, навчання та розвитку персоналу на підпис довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Крім того, відсутні накази про результати атестації робочих місць за умовами праці та Переліки робочих місць, виробництв, професій і посад працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення. Представник також зазначив, що Пільговий стаж за Списком № 2 обчислено періодами роботи протягом вересня 1988року - травня 1989 року, серпня 1991 року- березня 1995 року, січня 2000 року - січня 2003 року, січня 2006 року - квітня 2019 року, згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 03.03.2026 № 104/31, за фактично визначеною тривалістю. ОСОБА_1 відмовлено в призначені пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-ІV в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
03.06.2008 до суду надійшов відзив ГУ ПФУ в Миколаївській області, в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що 30.04.2026 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058, оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж та пільговий стаж для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. Посилаючись на правомірність прийнятого рішення, представник відповідача вважав позовні вимоги необгрунтованими.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 після досягнення 55 років звернувся 21.04.2026 до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2. 
За принципом екстериторіальності заява позивача була розглянута ГУ ПФУ в Миколаївській області, яке своїм рішенням від 30.04.2026 № 047250028793 відмовило у призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 через відсутність необхідного страхового стажу.
В рішенні зазначено, що необхідний вік – 55 років, необхідний страховий стаж, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 30 років, а необхідний пільговий стаж за Списком №2 становить 12 років 6 місяців. 
Страховий стаж ОСОБА_1 – 27 років 02 місяця 20 днів, пільговий стаж роботи за Списком № 2 – 19 років 0 місяців 07 днів.
В рішенні також зазначено, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховано періоди роботи, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 31.08.1988: з 23.05.1995 по 16.03.1997, з 19.03.1998 по 14.03.1999, з 08.02.2003 по 02.03.2004, з 03.03.2004 по 30.12.2004, з 15.03.2005 по 29.12.2005 на території російської федерації, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. В зв`язку з цим, до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991;
- з 17.03.1997 по 05.01.1998, оскільки запис про звільнення засвідчено печаткою, по відтиску якої неможливо визначити назву підприємства;
- до пільгового стажу за Списком № 2 не зараховано період роботи з 11.04.2019 по 30.11.2025, згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 31.12.2025 № 908, оскільки довідка не відповідає вимогам додатку № 5 до п. 20 Порядку № 637, а саме, відсутній підпис керівника. Не підтверджено документально право начальника відділу найма, навчання та розвитку персоналу на підпис довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Крім того, відсутні накази про результати атестації робочих місць за умовами праці та Переліки робочих місць, виробництв, професій і посад працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення;
- пільговий стаж за Списком № 2 обчислено періодами роботи протягом вересня 1988 року - травня 1989 року, серпня 1991 року - березня 1995 року, січня 2000 року - січня 2003 року, січня 2006 року - квітня 2019 року, згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 03.03.2026 № 104/31, за фактично визначеною тривалістю.
Отже, спір між сторонами виник з підстав незарахування спірних періодів роботи позивача до страхового та пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.
Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України за № 383 від 18.11.2005 року (далі – Порядок № 383), передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.
Відповідно до п. 2 Порядку № 383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.
Відповідно до положень ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній.
Даним Порядком (пункт 20) передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. 
Отже, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.
В постанові Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
У постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а Верховний Суд висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а в постанові від 19.02.2020 року зробила висновок, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
З трудової книжки позивача серія НОМЕР_1 вбачаються наступні записи за спірні періоди з 23.05.1995 по 16.03.1997, з 17.03.1997 по 05.01.1998, з 19.03.1998 по 14.03.1999, з 08.02.2003 по 02.03.2004, з 03.03.2004 по 30.12.2004, з 15.03.2005 по 29.12.2005:
- 23.05.1995 прийнятий на роботу на приїск «Ольчан» АО «Індігірзолото» помічником машиніста та 16.03.1997 звільнений за сласним бажанням за ст. 31 КЗпП РФ (записи 8-9);
-17.03.1997 прийнятий на роботи в ТОВ «ЗДА «Фенікс» машиністом екскаватора та 05.01.1998 звільнений (записи 10-11); 
-19.03.1998 прийнятий в ЗАТ «Дальня тайга» машиністом екскаватора та 14.03.1999 звільнений за власним бажанням згідно ст. 31 КЗпП РФ ( записи 12-13);
- 08.02.2003 прийнятий на роботу в ТОВ «Артель старателів Сибіру» машиністом екскаватора та 02.03.2004 звільнений за власним бажанням ст. 80 ТК РФ ( записи 17-18); 
- 03.03.2004 прийнятий до ЗАТ «Артіль старателів «ВІТІМ» машиністом екскаватора та 30.12.2004 звільнений за закінченням строку трудового договору п. 2 ст. 77 ТК РФ (записи 19-20);
- 15.03.2005 прийнятий в ЗАТ «Артіль старателів «ВІТІМ» машиністом екскаватора та 29.12.2005 звільнений за закінченням строку трудового договору п. 2 ст. 77 ТК РФ (записи 21-22).
Оскільки трудова книжка позивача містить записи про його роботу та про звільнення у спірні періоди, в силу положень чинного законодавства позивач не несе відповідальності за правильне оформлення трудової книжки, а тому певні недоліки не можуть мати наслідком незарахування періодів до страхового стажу позивача.
Відповідно до ст. 4 Угоди трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Відповідно до ст. 9 Угоди питання пенсійного забезпечення працівників і членів їхніх сімей регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року або (та) двосторонніми угодами.
Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, яка діяла на момент здобуття позивачем спірного періоду роботи, а також на дату виникнення спірних правовідносин, передбачено наступне.
Відповідно до ст. 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Відповідно до положень ст. 3 Угоди передбачено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.
Відповідно до ст. 6 Угоди призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
Відповідно до ст. 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав учасниць Співдружності без легалізації.
Відповідно до ст. 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Отже, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при визначенні розміру пенсії.
Зі змісту оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 30.04.2026 вбачається, що періоди роботи з 23.05.1995 по 29.12.2005 не зараховані позивачу, оскільки російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення.
Суд вважає неправомірними дії та рішення щодо відмови зарахувати позивачу цей стаж, оскільки набуття ним страхового стажу в означений період відбулося в період чинності Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України, а тому вихід з Угоди не може мати негативні наслідки на законне право позивача щодо призначення пенсії.
Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 чітко зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.
З наявних у справі доказів вбачається, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи та трудова книжка є належним, допустимим та достатнім доказом на підтвердження його страхового стажу.
Отже, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Щодо неврахування до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періоду військової служби з 17.05.1989 по 24.06.1991 слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у стаж роботи, що дає право на трудову пенсію, зараховується військова служба, незалежно від місця її проходження.
Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», передбачено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час проходження строкової військової служби зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
З форми РС-право від 30.04 вбачається, що з 01.09.1988 по 03.05.1989 позивач працював на роботі, яка віднесена до Списку № 2.
Згідно запису трудової книжки 04.05.1989 позивач звільнений у зв`язку з призовом на військову службу та з 17.05.1989 по 24.06.1991 проходив службу в лавах Радянської Армії (записи 2-3).
Отже період проходження військової служби відповідач необгрунтовано не зараховував позивачу до пільгового стажу, що дає прав на пенсію за віком за Списком № 2.
Таким чином, вимоги позивача в частині визнати неправомірним рішення № 047250028793 від 30.04.2026 Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, про незарахуваня до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 23.05.1995 по 16.03.1997, з 17.03.1997 по 05.01.1998, з 19.03.1998 по 14.03.1999, з 08.02.2003 по 02.03.2004, з 03.03.2004 по 30.12.2004, з 15.03.2005 по 29.12.2005, не врахування періоду військової служби з 17.05.1989 по 24.06.1991 до пільгового стажу за списком №2, та відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 є обґрунтованими.
Що стосується вимог позивача про визнання рішення протиправним в частині відмови у призначенні пенсії з 55 років, цій частині відсутній спір, оскільки підставою для відмовити ГУ ПФУ в Миколаївській області в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 стала відсутність необхідного страхового стажу, а не недосягнення пенсійного віку.
Отже, вимоги в частині визнання рішення неправомірним в частині відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії з 55 років та зобов`язання призначити пенсію з урахування правової позиції, викладеної в рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-рp/2020 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Оскільки пенсійний орган ще не допустив бездіяльність щодо виплати позивачу пенсії, то вимоги в частині зобов`язання виплачувати пенсію є передчасно заявленими та задоволенню не підлягають.
Також не підлягають задоволенню вимоги в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області вчинити певні дії, оскільки цим пенсійним органом по суті заява від 21.04.2026 не розглядалася та рішення не приймалося.
З огляду на те, що рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області встановлено, що страховий стаж позивача становить 27 років 02 місяця 20 днів та даним рішенням суду зобов`язано відповідача зарахувати період роботи з 23.05.1995 по 16.03.1997, з 17.03.1997 по 05.01.1998, з 19.03.1998 по 14.03.1999, з 08.02.2003 по 02.03.2004, з 03.03.2004 по 30.12.2004, з 15.03.2005 по 29.12.2005, що загалом становить більше 5 років, то позивач має достатній страховий стаж - 30 років для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Підводячи підсумок викладеному, суд вважає з метою з метою ефективного захисту порушеного права позивача визнати неправомірним рішення № 047250028793 від 30.04.2026 Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про незарахуваня до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 23.05.1995 по 16.03.1997, з 17.03.1997 по 05.01.1998, з 19.03.1998 по 14.03.1999, з 08.02.2003 по 02.03.2004, з 03.03.2004 по 30.12.2004, з 15.03.2005 по 29.12.2005, не врахування періоду військової служби з 17.05.1989 по 24.06.1991 до пільгового стажу за Списком №2, та відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 23.05.1995 по 16.03.1997, з 17.03.1997 по 05.01.1998, з 19.03.1998 по 14.03.1999, з 08.02.2003 по 02.03.2004, з 03.03.2004 по 30.12.2004, з 15.03.2005 по 29.12.2005 та врахувати період військової служби з 17.05.1989 по 24.06.1991 до пільгового стажу за Списком №2, призначивши ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до заяви про призначення пенсії від 21.04.2026.
Застосовуючи такий спосіб захисту прав позивача, як зобов`язання призначити пенсію судом враховано, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову в розмірі 1331,20 грн, що документально підтверджується квитанцією про сплату судового збору.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1331,20 (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок) підлягає стягненню на користь позивача.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54008, м. Миколаїв, вул. Морехідна 1, ЄДРПОУ 13844159), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. вул. Набережна Перемоги, буд. 26, код ЄДРПОУ 21910427) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати неправомірним рішення № 047250028793 від 30.04.2026 Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про незарахуваня до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 23.05.1995 по 16.03.1997, з 17.03.1997 по 05.01.1998, з 19.03.1998 по 14.03.1999, з 08.02.2003 по 02.03.2004, з 03.03.2004 по 30.12.2004, з 15.03.2005 по 29.12.2005, не врахування періоду військової служби з 17.05.1989 по 24.06.1991 до пільгового стажу за Списком №2, та відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 23.05.1995 по 16.03.1997, з 17.03.1997 по 05.01.1998, з 19.03.1998 по 14.03.1999, з 08.02.2003 по 02.03.2004, з 03.03.2004 по 30.12.2004, з 15.03.2005 по 29.12.2005 та врахувати період військової служби з 17.05.1989 по 24.06.1991 до пільгового стажу за Списком №2, призначивши ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до заяви про призначення пенсії від 21.04.2026.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54008, м. Миколаїв, вул. Морехідна 1, ЄДРПОУ 13844159) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1331,20 (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець