ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

18 серпня 2026 року | м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/4953/24
Головуючий у першій інстанції – Майборода С. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1446/26

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУДу складі:
головуючого-судді: Онищенко О.І.
суддів: Любчика О.В., Шарапової О.Л.
секретар: Шкарупа Ю.В. 
Позивач: ОСОБА_1 
Відповідач: ОСОБА_2 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 квітня 2026 року у справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя (суддя Майборода С.М.), ухвалене о 16 год. 01 хв. у м.Чернігів, повний текст рішення складено 14 квітня 2026 року,

В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила у порядку поділу спільного майна подружжя стягнути зі ОСОБА_2 на свою користь грошову компенсацію вартості: 1/2 частки автомобіля Audi A6, д.р.н. НОМЕР_1 , № куз. НОМЕР_2 , у розмірі 138 023,31 грн; 1/2 частки автомобіля IvecoEurocargo 120Е17, д.р.н. НОМЕР_3 , № куз. НОМЕР_4 , у розмірі 111 515,25 грн; припинити з дня отримання ОСОБА_1 грошової компенсації право власності на 1/2 частки вказаних автомобілів, визнавши за ОСОБА_2 право власності на цю частку автомобілів. Позов мотивовано тим, що сторони з 18 грудня 2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 вересня 2024 року. За час шлюбу було придбано та зареєстровано на ОСОБА_2 : 10 червня 2022 року – КТЗ Audi A6, 09 лютого 2022 року – КТЗ IvecoEurocargo. За доводами ОСОБА_1 , відповідач у добровільному порядку не бажає вирішувати питання про поділ майна, яке було набуте ним та позивачкою під час перебування в шлюбі за спільні подружні кошти, у зв`язку з чим між ними виник спір з цього приводу, який у позасудовому порядку вирішити неможливо. 
Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 квітня 2026 року позов задоволено частково; стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобілів: Audi A6, д.р.н. НОМЕР_1 , № куз. НОМЕР_2 , у розмірі 102 883,91 грн; IvecoEurocargo 120Е17, д.р.н. НОМЕР_3 , № куз. НОМЕР_4 , у розмірі 124 427,13 грн; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено; стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 2273 грн 11 коп. та 5 000 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу. Рішення суду мотивовано тим, що оскільки сторони придбали транспортні засоби під час перебування в зареєстрованому шлюбі, відповідач розпорядився зазначеним спільним майном подружжя на власний розсуд без повідомлення та письмової згоди ОСОБА_1 , позивачка має право на грошову компенсацію половини вартості спірних транспортних засобів, відповідно до висновку експерта №СЕ-19/125-25/4361-АВ від 30 червня 2025 року. Суд відмовив у задоволенні вимог про припинення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на вказані автомобілі за ОСОБА_2 , оскільки в ході судового розгляду встановлено, що транспортні засоби були відчужені та на даний час не перебувають у власності відповідача. Також суд частково стягнув витрати на професійну правничу допомогу, врахувавши, що в матеріалах цивільної справи № 748/2489/24 наявний аналогічний запит до сервісного центру щодо реєстрації транспортних засобів, що не потребувало значних затрат адвокатом часу, категорії справи, доданих до позову додатків, які зібрані були не в повному обсязі, часткове задоволення заявлених позовних вимог. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Апеляційна скарга мотивована тим, що через складні обставини, зокрема стрес, викликаний військовою агресією російської федерації на території України, стосунки між подружжям погіршилися, проте до кінця травня 2024 року сторони проживали однією сім`єю та жодних розмов про припинення шлюбних відносин не було. ОСОБА_2 не заперечує, що 10 червня 2022 року ним придбано і зареєстровано автомобіль Audi A6 та 09 лютого 2022 року – автомобіль Iveco Eurocargo 120Е17. При цьому, за доводами відповідача, автомобіль Audi A6 придбано для потреб сім`ї, а інший автомобіль фактично був придбаний для здійснення підприємницької діяльності, а саме: вантажоперевезень батьком ОСОБА_2 – ОСОБА_3 . Відповідач звертає увагу, що спірні автомобілі були продані ним задовго до ініціювання процедури розлучення, у період, коли вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та мали єдині сімейні цілі й інтереси, і позивачка була обізнана про наміри чоловіка продати автомобілі, не висловлювала жодних заперечень щодо цього, а також не ставила під сумнів необхідність такого рішення. ОСОБА_2 стверджує, що отримані від продажу кошти були повністю витрачені на спільні потреби сім`ї, зокрема на забезпечення належного догляду за дитиною, включаючи медичні витрати та освіту, придбання продуктів харчування та інших необхідних товарів для побуту та сплату комунальних послуг, облаштування будинку і проведення окремих ремонтних робіт. За доводами відповідача, свідок ОСОБА_4 є сестрою позивачки і всю інформацію знає виключно зі слів останньої, а свідок ОСОБА_5 жодної інформації, яка стосується предмету спору, не зазначила.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду – залишити без змін. Позивачка вказує, що вона ще в квітні звернулася до адвоката щодо реєстрації транспортних засобів, оскільки чоловік, достовірно знаючи про наміри дружини подати на розірвання шлюбу, почав вчиняти дії щодо відчуження транспортних засобів, які фактично були продані його батьку. При цьому, в матеріалах справи відсутня обов`язкова письмова згода ОСОБА_1 на відчуження автомобілів, що, на її думку, свідчить про те, що транспортні засоби були відчужені поза волею іншого з подружжя, а отримані кошти не були використані в інтересах сім`ї, оскільки фактично у квітні 2024 року сторони разом не проживали. За доводами позивачки, відповідач особисто дав пояснення 13 серпня 2025 року дізнавачу ВД ЧРУП ГУНП в Чернігівській області у кримінальному провадженні, зокрема про те, що він з лютого 2024 року не проживав разом з дружиною. Звертає увагу, що свідок ОСОБА_5 не тільки перебуває з нею у дружніх стосунках, а є сусідкою за місцем їхнього з чоловіком проживання, діти товаришують, тому вона обізнана про сім`ю ОСОБА_1 . Позивачка наполягає, що відчуження транспортних засобів у квітні та травні 2024 року відбувалося, коли між сторонами були повністю припинені сімейні стосунки, а ОСОБА_2 не повідомляв про намір їх продати. Також звертає увагу, що правочини щодо відчуження автомобілів виходять за межі дрібних побутових, тому вимагали згоди позивачки.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, то відповідно рішення суду переглядається апеляційним судом лише в цій частині.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.
З матеріалів цивільної справи №748/2489/24 встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 грудня 2015 року (а.с.8).
Від шлюбу мають сина – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).
Згідно з відомостями Головного сервісного центру МВС за ОСОБА_2 09 лютого 2022 року зареєстровано автомобіль Iveco Eurocargo 120Е17, № шасі НОМЕР_4 , 10 червня 2022 року – зареєстровано автомобіль Audi A6, № куз. НОМЕР_2 (а.с.14 цивільної справи №748/4953/24).
Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 вересня 2024 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , зареєстрований 18 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис №2625 – розірвано; після розірвання шлюбу залишено позивачці прізвище « ОСОБА_8 »; стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5 500 грн щомісячно, починаючи з 29 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття; у іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, вирішено питання розподілу судових витрат (цивільна справа №748/2489/24 а.с.79-81).
11 квітня 2024 року ОСОБА_2 уклав з ТОВ ЛОТ (комісіонер) договір комісії №14342, згідно з яким комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу, а саме: Iveco Eurocargo 120Е17, д.р.н. НОМЕР_3 , зареєстрований за власником 09 лютого 2022 року (а.с.28-29 цивільної справи №748/2489/24).
12 квітня 2024 року між ТОВ ЛОТ (який діє на підставі укладеного з власником договору комісії) і ОСОБА_3 (покупець) укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу 14342, за умовами якого покупець набув право власності на автомобіль Iveco Eurocargo 120Е17, д.р.н. НОМЕР_3 , № куз. НОМЕР_4 (а.с.30-31 цивільної справи №748/2489/24).
Також 01 травня 2024 року між ОСОБА_2 і ТОВ ЛОТ (комісіонер) укладено договір комісії №14606, згідно з яким комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу, а саме: Audi A6, д.р.н. НОМЕР_1 , № куз. НОМЕР_2 , зареєстрований за власником 10 червня 2022 року (а.с.36-37 цивільної справи №748/2489/24).
За договором купівлі-продажу транспортного засобу 14606 від 02 травня 2024 року ОСОБА_3 придбав у ТОВ ЛОТ (який діє на підставі укладеного з власником договору комісії) автомобіль Audi A6, д.р.н. НОМЕР_1 , № куз. НОМЕР_2 (а.с.38-39 цивільної справи №748/2489/24).
Відповідно до звіту СПД «Щербатий А.А.» про оцінку № 197/24 від 30 жовтня 2024 року ринкова вартість КТЗ Iveco Eurocargo 120Е17, д.р.н. НОМЕР_3 , на дату оцінки складає 223 030,50 грн (а.с.15-17).
Згідно зі звітом СПД «Щербатий А.А.» №196/24 від 30 жовтня 2024 року ринкова вартість КТЗ Audi A6, д.р.н. НОМЕР_1 , на дату оцінки складає 276 046,62 грн (а.с. 20-22). 
За висновком експерта №СЕ-19/125-25/4361-АВ від 30 червня 2025 року за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи ринкова вартість, з урахуванням зносу, транспортного засобу AUDI А6, д.н.з. НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , 2005 року випуску, станом на день проведення експертизи становить 205 767,83 грн. Ринкова вартість транспортного засобу IVECO EUROCARGO 120Е17, д.н.з. НОМЕР_3 , № кузова НОМЕР_4 , 1999 року випуску, станом на день проведення експертизи становить 248 854,27 грн. (а.с.95-140).
Відповідно до наданих копій свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу транспортний засіб Iveco Eurocargo 120Е17, д.р.н. НОМЕР_3 , зареєстровано з 09 лютого 2022 року за ОСОБА_2 , транспортний засіб Audi A6, д.р.н. НОМЕР_1 , зареєстровано з 18 березня 2025 року за ОСОБА_9 (а.с.85-86).
Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин між подружжям, у тому числі колишнім, підлягають застосуванню передусім норми СК України.
Відповідно до положень частин другої, дев`ятої статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Відповідно до статті 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. 
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 
Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.
Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або в позасудовому порядку.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті (постанова Верховного Суду від 05 січня 2024 року у справі № 755/12204/18).
Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).
У випадку коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.
Відчуження одним із подружжя спільного майна за ціною, значно нижчою за ринкову вартість цього майна, без згоди на відчуження за такою вартістю іншого з подружжя є порушенням права цього подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни, а також є проявом недобросовісності відчужувача, що позбавляє іншого з подружжя права на виплату компенсації на майно. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції іншому з подружжя (співвласнику) у зв`язку з припиненням його права на спільне майно. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 та постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц.
Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а в разі недосягнення згоди - з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли під час розгляду вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Установивши, що сторони придбали транспортні засоби під час перебування в зареєстрованому шлюбі, відповідач розпорядився спільним майном подружжя на власний розсуд без повідомлення та письмової згоди ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 1/2 частини вартості автомобілів на користь позивачки.
Доводи апеляційної скарги про те, що спірні автомобілі були відчужені ним під час перебування в шлюбі з позивачкою, коли вони спільно проживали, вели спільне господарство, не заслуговують на увагу.
Так, з матеріалів цивільної справи №748/2489/24 вбачається, що ОСОБА_1 у квітні 2024 року звернулася до адвоката Переверзєва О.О. за правовою допомогою. 17 квітня 2024 року адвокат направив на електронну адресу Головного сервісного центру МВС запит про надання інформації щодо транспортних засобів, зареєстрованих на ім`я ОСОБА_2 19 квітня 2024 року було надано відповідь на вказаний запит.
30 квітня 2024 року ОСОБА_1 уклала договір про надання правової допомоги з адвокатом Переверзєвим О.О., який 29 травня 2024 року в її інтересах подав до Чернігівського районного суду Чернігівської області позовну заяву про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.
У відзиві на вказану позовну заяву ОСОБА_2 вказував про погіршення після лютого 2022 року між подружжям сімейних відносин і його переїзд в орендовану квартиру.
У матеріалах справи відсутня обов`язкова письмова згода ОСОБА_1 на відчуження ОСОБА_2 спірних автомобілів, а також докази використання коштів від їх продажу в інтересах сім`ї, враховуючи припинення між сторонами сімейних відносин.
Таким чином, твердження відповідача, що кошти були повністю витрачені на спільні потреби сім`ї, не заслуговують на увагу.
Також не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги, що автомобіль Iveco Eurocargo 120Е17, д.р.н. НОМЕР_3 , був придбаний для здійснення підприємницької діяльності батьком відповідача, оскільки право власності на автомобіль було зареєстровано саме за ОСОБА_2 як фізичною особою. Той факт, що вказаний автомобіль відповідач відчужив своєму батьку, не є свідченням його придбання за кошти останнього і що він не є спільною сумісною власністю сторін.
Показанням свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 щодо спільного проживання сторін суд першої інстанції надав оцінку у сукупності з іншими наданими сторонами доказами, які в цілому свідчать про те, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинились в лютому 2024 року.
Висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для припинення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на спірні автомобілі за ОСОБА_2 є правильним, оскільки за матеріалами справи встановлено, що на час розгляду справи транспортні засоби не перебувають у власності відповідача.
Також суд правильно визначив розмір судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, врахувавши часткове задоволення позову, фактично витрачений адвокатом час на надання професійної правничої допомоги, категорію справи та додані до позову докази.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого в оскаржуваній частині ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 21 серпня 2026 року.

Головуючий: Судді: