Справа №591/7777/26 | Головуючий у суді 1-ї інстанції - Ковтун О. М.
Номер провадження 33/816/1406/26 | Суддя-доповідач Басова В. І.
Категорія  172-15 КУпАП |

ПОСТАНОВА
Іменем України 

05 серпня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Басова В.І., з участю секретаря судового засідання Кравченко Д.І., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Суми, апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 07 липня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лисичанськ, Луганської обл., місце проживання та місце реєстрації: АДРЕСА_1 , заступника командира 2 мотопіхотної роти з психологічної підтримки персоналу мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , капітана, РНОКПП НОМЕР_2 ,
визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.172-15 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн, на підставі п.12 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» його звільнено від сплати судового збору,
в с т а н о в и л а:
Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 07 липня 2026 року м. Суми ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 172-15 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 17000 грн за те, що він у період часу з 16.05.2025, перебуваючи за місцем дислокації підрозділу ВЧ НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 не забезпечив своєчасний контроль за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 172-20 КУпАП відносно солдата ОСОБА_2 , внаслідок чого останньому було надмірно нараховано та виплачено премію та додаткову винагороду на загальну суму 67237 грн. 97 коп., чим недбало поставився до військової служби. Своїми діями вчинив правопорушення передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП.
За даним фактом складено протокол про адміністративне правопорушення №21 від 24.06.2025.
Також, ОСОБА_1 у період часу з 22.05.2025, перебуваючи за місцем дислокації підрозділу ВЧ НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 не забезпечив своєчасний контроль за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 172-20 КУпАП відносно солдата ОСОБА_3 , внаслідок чого останньому було надмірно нараховано та виплачено премію та додаткову винагороду на загальну суму 43269 грн. 38 коп., чим недбало поставився до військової служби. Своїми діями вчинив правопорушення передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП.
За даним фактом складено протокол про адміністративне правопорушення №23 від 24.06.2025.
Крім того, ОСОБА_1 у період часу з 10.06.2025, перебуваючи за місцем дислокації підрозділу ВЧ НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 не забезпечив своєчасний контроль за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 172-20 КУпАП відносно солдата ОСОБА_4 , внаслідок чого останньому було надмірно нараховано та виплачено премію та додаткову винагороду на загальну суму 29181 грн. 47 коп., чим недбало поставився до військової служби. Своїми діями вчинив правопорушення передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП.
За даним фактом складено протокол про адміністративне правопорушення №22 від 24.06.2025.
Також у період часу з 23.06.2025, ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем дислокації підрозділу ВЧ НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 не забезпечив своєчасний контроль за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 172-20 КУпАП відносно солдата ОСОБА_5 , внаслідок чого останньому було надмірно нараховано та виплачено премію та додаткову винагороду на загальну суму 76931 грн. 30 коп., чим недбало поставився до військової служби. Своїми діями вчинив правопорушення передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП.
За даним фактом складено протокол про адміністративне правопорушення №24 від 24.06.2025.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить постанову Зарічного районного суду м. Суми від 07.07.2026 скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Мотивує свої вимоги тим, що суд першої інстанції неповно та формально дослідив обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, а саме ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та порушив вимоги статей 245, 251, 252, 280 КУпАП щодо всебічного, повного й об`єктивного дослідження доказів.
Зазначає, що матеріали справи не містять жодного нормативного документа, який би визначав його службові обов`язки як офіцера відділення психологічної підтримки персоналу, а також не підтверджено, що до його посадових обов`язків належав контроль за результатами розгляду протоколів про адміністративні правопорушення. Подані ним функціональні обов`язки такого обов`язку не передбачають, однак суд належної оцінки цьому доказу не надав.
Вказує, що суд безпідставно ототожнив виконання усного наказу командира зі службовими обов`язками військовослужбовця, всупереч ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та правовій позиції Верховного Суду, відповідно до якої відповідальність за ст. 172-15 КУпАП можлива лише за невиконання службових обов`язків, які особа була зобов`язана і мала реальну можливість виконати.
Також зазначає, що орган, який склав протоколи, не довів наявності у його діях складу адміністративного правопорушення, а всі сумніви щодо доведеності вини повинні тлумачитися на користь особи відповідно до ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ч. 2 ст. 251 КУпАП.
В судовому засіданні особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав, викладених у ній. Просив скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити через відсутність складу правопорушення у його діях.
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах поданих доводів, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно статей 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Як на докази вини ОСОБА_1 суд першої інстанції послався на протоколи про адміністративні правопорушення (т. 1 а.с. 1-10, т. 2 а.с. 1-10, т. 3 а.с. 1-10, т. 4 а.с. 1-10 ), копію постанови про закриття кримінального провадження (т. 1 а.с. 11-18), копію акту службового розслідування за фактом можливої переплати грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 20-85), письмові пояснення заступника командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 95-96), витяги із наказу командування ВЧ НОМЕР_1 (т.1 а.с. 97-98, т.2 а.с. 98, т. 3 а.с. 98, т.4 а.с. 99), постанову Сумського районного суду Сумської області від 16.05.2025 (т.1 а.с. 104-105), постанову Лебединського районного суду Сумської області від 22.05.2025 (т.2 а.с. 105-106), постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.06.2025 (т.3 а.с. 101-102), постанову Лебединського районного суду Сумської області від 23.06.2025 (т.4 а.с. 106-107), витяги з наказу командування ВЧ НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 107-143, т. 2 а.с. 108-144, т. 3 а.с. 104-137, т. 4 а.с. 109-142 ), витяг із наказу командування ВЧ НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 146) та пояснення ОСОБА_1 , надані у судовому засіданні.
Разом з цим, апеляційний суд вважає, що матеріали справи не містять достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом доводили вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме недбалого ставлення військової службової особи до військової служби, вчиненого в умовах воєнного стану.
Частиною другою статті 172-15 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.
Безпосереднім об`єктом цього правопорушення є встановлений порядок службової діяльності у сфері реалізації військовими службовими особами своїх прав і виконання обов`язків.
З об`єктивної сторони правопорушення, передбачене ст. 172-15 КУпАП, полягає у невиконанні або неналежному виконанні військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.
Невиконання службових обов`язків полягає у нездійсненні дій, які входять до кола службових обов`язків особи, тоді як їх неналежне виконання характеризується нечітким, формальним, неповним, неточним, несвоєчасним чи поверховим здійсненням таких обов`язків, тобто невідповідно до вимог законодавства, встановленого порядку або конкретної службової обстановки.
Для встановлення недбалого ставлення до служби необхідно визначити межі службової компетенції військової службової особи та конкретне коло покладених на неї обов`язків, установити, які саме з них не виконані або виконані неналежним чином та які нормативні положення порушено. При цьому відповідальність можлива лише за умови, що особа не тільки була зобов`язана вчинити відповідні дії, а й мала реальну можливість належним чином виконати свої службові обов`язки. За відсутності такої можливості відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається.
Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 21 травня 2021 року у справі № 185/12161/15-к, при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається.
Стаття 172-15 КУпАП має бланкетний характер, а тому для встановлення складу цього правопорушення необхідно послатися не лише на загальну норму закону, а й на конкретні положення нормативно-правових актів, у тому числі відомчих, якими визначено службові обов`язки та повноваження особи. Відповідно, у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду має бути чітко зазначено, які саме службові обов`язки були покладені на військову службову особу, у чому полягало їх невиконання чи неналежне виконання та які норми, що визначають ці обов`язки, нею порушено.
При цьому зазначене адміністративне правопорушення має формальний склад, а тому для притягнення особи до відповідальності не вимагається настання будь-яких негативних наслідків чи завдання матеріальної шкоди. Визначальним є встановлення самого факту невиконання або неналежного виконання конкретного службового обов`язку за наявності у військової службової особи реальної можливості виконати його належним чином.
Згідно зі статтями 11, 16, 17 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» на військовослужбовців покладається, зокрема, обов`язок свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованими та беззастережно виконувати накази командирів (начальників). Кожний військовослужбовець також зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг доручених йому за посадою завдань. Такі обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями та іншими нормативними актами.
Як убачається з протоколів про адміністративні правопорушення №21, 22, 23, 24 від 24.06.2025 ОСОБА_1 інкримінується те, що він в умовах особливого періоду та воєнного стану у країні та згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.04.2025 N? 146 обіймаючи посаду старшого офіцера відділення психологічної підтримки військової частини НОМЕР_1 , користуючись повноваженнями на виконання організаційно-розпорядчих обов?язків допустив недбале ставлення як військової службової особи до військової служби, за наступних обставин.
Згідно усного наказу заступника командира військової частини з психологічної підтримки персоналу - начальника відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_7 на офіцера відділення психологічної підтримки військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 було покладено обов?язок вести збирання, узагальнення, аналіз та облік інформації про військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , підготовку проектів наказів за фактом порушення військової дисципліни, забезпечення своєчасної взаємодії та проведення звірки з органами військової служби право-порядку, облік адміністративних матеріалів, направлення протоколів до суду у встановлені строки та контроль за результатами розгляду і виконання постанов суду.
Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року N? 2011-ХII визначено, що до складу грошового забезпечення військовослужбовця входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до п. 1 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України N? 260 від 07.06.2018 (в редакції станом на 01.08.2022), командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.
Відповідно до абз. 2 п. 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України N? 260 від 07.06.2018 (в редакції станом на 01.08.2022), військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються, зокрема, за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп?яніння) - за місяць, у якому здійснено таке порушення.
Капітан ОСОБА_1 , будучи на посаді офіцера відділення психологічної підтримки військової частини НОМЕР_1 , будучи, окрім іншого, у розумінні положень ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, начальником за військовим званням для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу, у порушення вимог статей 2, 11, 16, 35, 37,49, 59, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України N?548-XIV від 24.03.1999, та статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України N? 551-XIV від 24.03.1999, ст. 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов?язані завжди пам?ятати, що за поведінкою військовослужбовців судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому, виконувати накази начальника, а також в порушення вимог абз. 2 п. 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України N? 260 від 07.06.2018 у період часу з 16.05.2025, перебуваючи за місцем дислокації підрозділу ВЧ НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 не забезпечив своєчасний контроль за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 172-20 КУпАП відносно солдата ОСОБА_2 , внаслідок чого останньому було надмірно нараховано та виплачено премію та додаткову винагороду на загальну суму 67237 грн. 97 коп.; з 22.05.2025, перебуваючи за місцем дислокації підрозділу ВЧ НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 не забезпечив своєчасний контроль за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 172-20 КУпАП відносно солдата ОСОБА_3 , внаслідок чого останньому було надмірно нараховано та виплачено премію та додаткову винагороду на загальну суму 43269 грн. 38 коп., чим недбало поставився до військової служби; з 10.06.2025, перебуваючи за місцем дислокації підрозділу ВЧ НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 не забезпечив своєчасний контроль за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 172-20 КУпАП відносно солдата ОСОБА_4 , внаслідок чого останньому було надмірно нараховано та виплачено премію та додаткову винагороду на загальну суму 29181 грн. 47 коп.; з 23.06.2025, перебуваючи за місцем дислокації підрозділу ВЧ НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 не забезпечив своєчасний контроль за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 172-20 КУпАП відносно солдата ОСОБА_5 , внаслідок чого останньому було надмірно нараховано та виплачено премію та додаткову винагороду на загальну суму 76931 грн. 30 коп., чим недбало поставився до військової служби. 
Отже, за твердженнями, викладеними у протоколах, неналежне виконання ОСОБА_1 службових обов`язків полягало у незабезпеченні належного обліку адміністративних матеріалів та підготовки проектів наказів за фактами порушень військової дисципліни, що, як зазначено у протоколах, призвело до порушення встановленого порядку притягнення військовослужбовців до дисциплінарної відповідальності та, як наслідок, до незаконної виплати їм премії та додаткової винагороди.
16.06.2026 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за N42026202350000010 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України по факту нарахування окремих видів грошового забезпечення військовими посадовими особами військової частини НОМЕР_1 з порушенням Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України N? 260 від 07.06.2018.
Водночас, 24.06.2026 старший слідчий Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, майор Державного бюро розслідувань Корнюшкин О. М. у кримінальному провадженні N? 42026202350000010 від 16.06.2026 прийняв рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв?язку з відсутністю складу кримінального правопорушення у діях ОСОБА_1 .
У мотивувальній частині вказаної постанови слідчого про закриття кримінального провадження зазначено, що в ході проведеного досудового розслідування розглядалось питання щодо виконання службових обов`язків і ОСОБА_1 , як службовою особою військової частини НОМЕР_1 , та ця частина постанови містить вказівку про те, що під час досудового розслідування не встановлено як факту невиконання або неналежного виконання ним своїх службових обов`язків, так і факту спричинення істотної шкоди за тих самих обставин, які наразі інкриміновані ОСОБА_1 у цій справі за протоколами про вчинення військового адміністративного правопорушення №21, 22, 23, 24 від 24 червня 2025 року.
При цьому прокурорами Сумської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, які здійснювали процесуальне керівництво під час здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні вказана постанова слідчого скасована не була.
Вказана постанова про закриття кримінального провадження не містить вказівки про необхідність направлення матеріалів провадження для вирішення питання про притягнення будь-кого до адміністративної відповідальності.
Водночас склад у адміністративного правопорушення за ст. 172-15 КУпАП є аналогічним складу кримінального правопорушення за ст. 425 КК України за виключенням кваліфікуючої ознаки кримінального правопорушення спричинення шкоди.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції належним чином не встановив та не відобразив у постанові таку обов`язкову ознаку складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, як його суб`єкт. Відповідальність за вказаною нормою може наставати лише щодо військової службової особи, а тому суд мав установити не лише факт неналежного виконання певних обов`язків, а й те, що ОСОБА_1 є спеціальним суб`єктом цього правопорушення, та зазначити, які саме службові обов`язки були покладені на нього у зв`язку з його службовим становищем.
Водночас у постанові суду першої інстанції посада ОСОБА_1 зазначена лише у вступній частині при наведенні його анкетних даних, тоді як у викладі встановлених судом обставин правопорушення відсутнє посилання на те, що він є військовою службовою особою, не визначено його конкретних службових обов`язків та не наведено, яким саме чином їх неналежне виконання утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП. За змістом ст. 283 КУпАП у постанові мають бути зазначені встановлені під час розгляду справи обставини правопорушення, тому саме у цій частині постанови суд повинен був відобразити всі істотні ознаки складу правопорушення.
Зазначення посади ОСОБА_1 у вступній частині постанови не замінює встановлення судом її статусу як спеціального суб`єкта та не дає можливості з`ясувати, які саме службові обов`язки він був зобов`язаний виконувати і в чому полягало їх неналежне виконання. За таких обставин постанова суду першої інстанції не містить належного встановлення всіх необхідних ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, що перешкоджає визнанню висновку про винуватість ОСОБА_1 обґрунтованим.
Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони центрального регіону та Сумським зональним відділом, які скерували матеріали про адміністративне правопорушення до суду першої інстанції, функціональні обов`язки ОСОБА_1 із встановленням меж його відповідальності до матеріалів справи долучені не були. 
Натомість ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції функціональні обов`язки офіцера відділення психологічної підтримки персоналу, затверджені заступником командира військової частини з психологічної підтримки персоналу - начальником відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 , які не передбачають здійснення ним контролю за результатами розгляду протоколів про адміністративні правопорушення складених відносно військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 . 
Проте суд першої інстанції належної оцінки зазначеному доказу не надав, не навів мотивів його відхилення та фактично залишив поза увагою доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо відсутності нормативно визначеного службового обов`язку.
Посилання суду першої інстанції на існування усного наказу не є достатнім для підтвердження об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП. При цьому апеляційний суд враховує, що в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 не заперечував факту надання такого усного наказу. Водночас він послідовно пояснив, що можливість здійснення ним контролю стосувалася лише тих протоколів про адміністративні правопорушення, передбачених ст. 172-20 КУпАП, які складалися ним особисто або військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 . Натомість протоколи про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 172^20 КУпАП відносно солдата ОСОБА_8 , солдата ОСОБА_9 , солдата ОСОБА_10 та солдата ОСОБА_11 , які є предметом цієї справи, складалися військовослужбовцями ВСП та направлялися ними безпосередньо до суду для розгляду. 
За наведених обставин ОСОБА_1 , не будучи особою, яка складала та направляла зазначені протоколи до суду, об`єктивно не мав можливості отримати їх копії у встановленому порядку та відстежувати результати їх розгляду. Крім того, як він зазначив, військова частина не отримувала копій постанов суду за результатами розгляду таких справ, і особисто йому такі постанови також не надходили. Отже, матеріали справи не містять достатніх даних на підтвердження того, що ОСОБА_1 був обізнаний про результати розгляду конкретних справ про адміністративні правопорушення щодо солдата ОСОБА_8 , солдата ОСОБА_9 , солдата ОСОБА_10 та солдата ОСОБА_11 та мав реальну можливість здійснювати покладений на нього контроль за їх розглядом і виконанням прийнятих за ними рішень. Саме лише існування загального усного доручення без встановлення способу, порядку та реальних можливостей його виконання не дає підстав для висновку про невиконання ОСОБА_1 службових обов`язків у формі недбалого ставлення до них.
Незважаючи на визнання ОСОБА_1 факту наявності наказу безпосереднього керівника та виконання ним такого наказу протягом певного періоду часу, апеляційний суд вважає необхідним зауважити, що за змістом ч. 2 ст. 251 КУпАП саме на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, покладається обов`язок щодо збирання доказів. Отже, саме орган, який склав протокол, повинен був надати суду належні та допустимі докази існування усного наказу, його змісту, факту доведення такого наказу до відома ОСОБА_1 , а також того, що саме цим наказом на нього було покладено обов`язок здійснювати контроль за результатами розгляду судами адміністративних матеріалів та виконанням відповідних постанов. Однак, крім викладених у протоколі про адміністративне правопорушення відомостей та загальних пояснень заступника командира військової частини, наданих під час службового розслідування, матеріали справи будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин не містять.
За таких обставин сам по собі факт посилання на існування усного наказу не може свідчити про доведеність того, що здійснення такого контролю входило до кола службових обов`язків ОСОБА_1 саме у розумінні ст. 172-15 КУпАП.
Крім того, суд першої інстанції не встановив, чи мав ОСОБА_1 реальну можливість здійснювати контроль за результатами розгляду кожного із чотирьох адміністративних матеріалів, які саме конкретні дії він був зобов`язаний вчинити після ухвалення судами відповідних постанов, у який строк такі дії мали бути виконані, а також яким нормативним чи організаційно-розпорядчим актом визначався порядок здійснення такого контролю.
Також постанова суду не містить належного аналізу причинного зв`язку між бездіяльністю ОСОБА_1 та наслідками, які стали підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.
Обмежившись констатацією факту надмірної виплати грошового забезпечення, суд першої інстанції не встановив, чи перебувало припинення відповідних виплат у межах службових повноважень ОСОБА_1 , чи залежало воно від прийняття рішень іншими службовими особами, уповноваженими здійснювати нарахування та виплату грошового забезпечення, а також чи перебували його дії (бездіяльність) у прямому причинному зв`язку із зазначеними наслідками.
Апеляційний суд звертає увагу, що крім встановлення та зазначення в протоколах про адміністративне правопорушення та постанові суду обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення, у цих процесуальних документах має бути конкретно визначено і час його вчинення, оскільки саме з цими відомостями закон пов`язує, зокрема, можливість перевірки дотримання строків притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Як убачається зі змісту протоколів про адміністративні правопорушення № 21, № 22, № 23 та № 24 від 24.06.2026, у них зазначено лише дати, з яких, за твердженням органу, ОСОБА_1 не здійснював належного контролю, а саме з 16.05.2025, 22.05.2025, 10.06.2025 та 23.06.2025 відповідно. Водночас конкретного часу та обставин вчинення кожного з інкримінованих адміністративних правопорушень у протоколах не наведено. Не визначено часу їх вчинення і в оскарженій постанові суду.
На думку апеляційного суду, така невизначеність має істотне значення, оскільки за відсутності конкретно встановленої дати та часу вчинення правопорушення неможливо належним чином визначити момент його вчинення, встановити характер та тривалість інкримінованої бездіяльності, а також перевірити дотримання передбачених законом строків притягнення особи до адміністративної відповідальності. За таких обставин інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення має неконкретний характер, що не забезпечує йому можливості належним чином розуміти, у вчиненні якого саме діяння, коли саме та за яких обставин його фактично обвинувачують, а відтак обмежує право на захист.
При цьому апеляційний суд звертає увагу й на послідовність процесуальних подій, яка вбачається з матеріалів справи. Зазначені у протоколах порушення, за твердженням органу, що їх склав, мали місце у травні - червні 2025 року, тоді як відомості про відповідні кримінальні правопорушення були внесені до ЄРДР лише 16.06.2026, тобто щодо трьох із них через рік після зазначених у протоколах дат, а щодо одного - майже через рік. Кримінальне провадження було закрито 24.06.2026, і цього ж дня складено протоколи про адміністративні правопорушення.
Зазначена послідовність сама по собі не є підставою для висновку про мотиви чи мету прийняття відповідних процесуальних рішень, однак у сукупності з відсутністю у протоколах та постанові чітко визначеної дати і часу вчинення адміністративних правопорушень додатково підкреслює необхідність належного встановлення саме моменту їх вчинення. Без цього неможливо зробити обґрунтований висновок про своєчасність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та забезпечення його права на захист.
Таким чином, наявні у справі докази не підтверджують належними, допустимими та достатніми доказами ані існування нормативно чи іншим належним чином визначеного службового обов`язку ОСОБА_1 здійснювати контроль за результатами розгляду судами адміністративних матеріалів та виконанням відповідних постанов, ані факту покладення на нього такого обов`язку усним наказом командира, ані причинного зв`язку між його діями (бездіяльністю) та наслідками, зазначеними у протоколі про адміністративне правопорушення. За таких обставин висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 не ґрунтується на достатній сукупності належних, допустимих та достовірних доказів і не відповідає стандарту доказування «поза розумним сумнівом».
Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що в супереч положенням статей 251, 252 КУпАП, суд першої інстанції належним чином докази у даній справі не дослідив, не забезпечив всебічне повне та об`єктивне дослідження обставин справи, що призвело до формального її розгляду та погодження із необґрунтованими висновками, викладеними у протоколах про адміністративні правопорушення № 21, 22, 23, 24 від 24.06.2026.
Зазначені порушення процесуального права призвели до неправильного застосування норм матеріального права, а саме статті 172-15 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, а саме, те що матеріали справи не містять достатніх доказів, які б об`єктивно та поза розумним сумнівом доводили провину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, апеляційний суд дійшов висновку, що його апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова суду першої інстанції - скасуванню, з закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Керуючись статтями 294, 295 КУпАП України,
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 07 липня 2026 року, скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-15 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя | Басова В. І.