ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 вересня 2026 року справа №200/954/26 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Пивовар І.В., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року у справі № 200/954/26 (головуючий суддя у І інстанції – Буряк І.В.) за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати основних видів грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2020;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити на користь позивача грошове забезпечення за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 в розмірі 36 981,68 грн, відповідно до постанови КМУ № 704 від 30.08.2017 із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2020 для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням із урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу основних видів грошового забезпечення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2021;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити на користь позивача грошове забезпечення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 у розмірі 59 851,78 грн, відповідно до постанови КМУ № 704 від 30.08.2017 із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2021 для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням із урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу основних видів грошового забезпечення за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2022;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити на користь позивача грошове забезпечення за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 у розмірі 105 203,84 грн, відповідно до Постанови КМУ № 704 від 30.08.2017 із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2022 для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням із урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу основних видів грошового забезпечення за період з 01.01.2023 по 19.05.2023 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2023;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити на користь позивача грошове забезпечення за період з 01.01.2023 по 19.05.2023 у розмірі 88 121,94 грн, відповідно до Постанови КМУ № 704 від 30.08.2017 із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2023 для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням із урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправними дії відповідача щодо ігнорування вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 при нарахуванні індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.03.2025;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити індексацію грошового забезпечення позивачу за період з 01.03.2018 по 31.03.2025 у сумі 295 311,28 грн із урахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078;
- визнати протиправною дії відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022;
- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплатити позивачу додаткову винагороду за безпосередню участь у бойових діях у загальному розмірі 2 252 290,40 грн з урахуванням раніше виплачених сум.
В обгрунтування позову зазначив, що за час проходження служби протягом спірного періоду з 01.01.2020 по 19.05.2023 отримував грошове забезпечення в меншому розмірі, ніж це встановлено законодавством, а саме, при розрахунку грошового забезпечення відповідачем було використано прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений законом на 01.01.2018, в той час, як грошове забезпечення позивача мало обчислюватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 2020, 2021, 2022 та 2023 рік.
Також вказує, що при нарахуванні йому індексації грошових доходів населення у період з 01.03.2018 до 31.03.2025 відповідачем не було враховано абзаци 3-6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, чим порушено його право на отримання грошового забезпечення в належному розмірі.
Крім того, відповідач протиправно не нараховував та не виплачував йому додаткову винагороду, передбачену п. 1 Постанови № 168.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік станом на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01.01.2023.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого, Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020 Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік станом на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01.01.2023, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 при нарахуванні індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 07.09.2018.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення позивачу із урахуванням вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 за період з 01.03.2018 по 30.04.2018 у розмірі 3507,46 грн щомісячно; 29, 30 червня 2018 року у розмірі 233,83 грн; 1-12 липня 2018 року у розмірі 1357,72 грн; 3-31 серпня 2018 року у розмірі 3281,17 грн; 1-7 вересня 2018 року у розмірі 818,40 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.05.2023, виходив з того, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України № 103, яким були внесені зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704. Таким чином, з дня набрання законної сили вказаним судовим рішенням діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка була чинною до зазначених змін, відтак, відповідач, нараховуючи та виплачуючи позивачу грошове забезпечення за спірний період, визначене шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, діяв протиправно.
Позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.03.2025 суд першої інстанції задовольнив частково та зауважив, що виходив з того, що у березні 2018 року підвищення грошового забезпечення позивача не перевищило суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року, тому відповідач відповідно до пункту 5 Порядку № 1078 мав розрахувати позивачу суму індексації-різниці та здійснити її виплату.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої п. 1 Постанови № 168, суд першої інстанції дійшов висновку, що надана позивачем довідка № 623/01-76/414 не свідчить про його безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, як і перебування безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора.
Не погодившись з рішенням, відповідач - Військова частина НОМЕР_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Апелянт зауважує, що пунктом 4 Постанови № 704 (в редакції діючій на час військової служби позивача) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Що стосується нарахування та виплати на користь позивача індексації-різниці щомісячно за періоди, зазначені у рішенні суду першої інстанції, апелянт вказує, що підвищення постійних складових грошового забезпечення позивача, у тому числі, розміру посадового окладу, відбулося у березні 2018 року. Отже, місяць березень 2018 року є базовим для обчислення індексу споживчих цін. Згідно даних Держстату індекс споживчих цін з квітня 2018 року по вересень 2018 року не перевищував 103%, а тому підстави для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 30.09.2018 відсутні.
За час служби відповідач нараховував та виплачував позивачу грошове забезпечення відповідно до діючого законодавства України.
У відзиві на апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 представник позивача заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.05.2026 справу передано судді-доповідачу – Компанієць І.Д.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2026 залишено апеляційну скаргу без руху.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2026 надано апелянту додатковий строк для усунення недоліків апеляційної скарги.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2026 (підстава – призначення судді на посаду до іншого суду) справу передано судді-доповідачу Пивовар І.В.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2026 справу прийнято до провадження судді Пивовар І.В.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів від 08.06.2026 відкрито апеляційне провадження в указаній справі.
Матеріали адміністративної справи надійшли на адресу апеляційного суду 28.07.2026.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , є учасником бойових дій - посвідчення серії НОМЕР_3 .
Відповідно витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.01.2018 № 8 старшого прапорщика ОСОБА_1 , зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення з 09.01.2018.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 25.04.2025 № 115 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 з 25.04.2025 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. Вважати таким, що вибув до нового місця служби.
ВЧ НОМЕР_1 листом від 14.01.2026 № 623/2/85, у відповідь на адвокатський запит в інтересах ОСОБА_1 (від 17.12.2025 № 19/12-25) надано запитувані документи щодо розрахунку грошового забезпечення позивача.
Висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Згідно частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Таким чином, суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, а також дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про необхідність ухвалення судового рішення з огляду на такі мотиви та положення законодавства.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Кабінетом Міністрів України 30.08.2017 прийнято постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 704), якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років.
Відповідно до пункту 10 Постанови № 704 вказана постанова набрала чинності з 01.01.2018.
Пунктом 4 Постанови № 704 в редакції, чинній на момент прийняття постанови, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
У свою чергу, у пункті 1 приміток Додатку 1 до Постанови № 704 закріплено, що посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.
У примітці Додатку 14 Постанови № 704 визначено, що оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.
З 24.02.2018 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі Постанова № 103), пунктом шостим якої, пункт 4 Постанови № 704 викладено в новій редакції, яка передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Як наведено вище, станом на час прийняття Постанови № 704, пункт 4 зазначеної постанови передбачав, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
В подальшому, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103.
Отже, з 29.01.2020 відновлена дія пункту 4 Постанови № 704 у первісній редакції, яка запроваджувала алгоритм розрахунку посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
При цьому необхідно врахувати, що 01.01.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (далі Закон № 1774-VIII) пунктом 3 розділу ІІ якого встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017.
Таким чином, пункт 4 Постанови № 704 щодо встановленого алгоритму розрахунку але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року під час розрахунку посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, не застосовується, а здійснюється шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
За наведених обставин суд вважає, що з 29.01.2020, розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, є множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач протиправно у період з 29.01.2020 по 19.05.2023 включно не здійснив нарахування грошового забезпечення позивача, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 01 січня календарного року.
Щодо перерахунку та виплати позивачу індексації грошового забезпечення із урахуванням вимог абзаців 3-6 пункту 5 Порядку № 1078, суд зазначає наступне.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до частин другої і третьої статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон № 1282-ХІІ).
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі Порядок № 1078).
Порядок проведення індексації грошових доходів населення окрім виплати поточної індексації передбачає можливість виплати індексації-різниці.
Право на поточну індексацію виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 1 січня 2016 року встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац 2 пункту 1-1, абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078). Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац 2, 5 пункт 4 Порядку № 1078).
Щодо “фіксованої” суми індексації, то слід зазначити, що Закон України “Про індексацію грошових доходів населення” і Порядок № 1078 такого поняття не містять.
Цей термін застосовувався у Додатку 4 до Порядку № 1078 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13 червня 2012 року № 526, де були наведені приклади обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації.
Проте постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 9 грудня 2015 року цей Додаток був викладений у новій редакції і з 1 грудня 2015 року у цьому Додатку, як і в цілому Порядку № 1078, поняття фіксованої суми індексації не згадується.
З 1 грудня 2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 по суті йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку № 1078 у редакціях, які застосовувалися у спірний період, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:
- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);
- сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає суду підстави для висновку, що нарахування й виплата індексації - різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковим для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
З урахуванням того, що 01.03.2018 набрала чинності Постанова № 704, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку № 1078, - березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
З огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 позивач має право на отримання суми індексації - різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
Буквальний спосіб тлумачення цих норм свідчить про те, що для їхнього застосування суд повинен встановити: 
розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року (А);
суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);
чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення у лютому 2018 року.
Сума можливої індексації грошового забезпечення у березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку № 1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації - різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.
Як уже зазначалося, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації - різниці у березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).
Такий підхід визначений Верховним Судом також в постанові від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21.
Згідно матеріалів справи, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.01.2018 № 8 ОСОБА_1 призначено старшиною роти забезпечення Військової частини НОМЕР_4 з посадовим окладом 760,00 грн, шпк «прапорщик»;
з 01.05.2018 по 28.06.2018, з 13.07.2018 по 02.08.2018 та з 08.09.2018 по 17.09.2018 ОСОБА_1 був допущений до тимчасового виконання обов`язків за посадою головного старшини Військової частини НОМЕР_1 ;
наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №43-РС від 17.09.2018 ОСОБА_1 призначено головним старшиною ВЧ НОМЕР_1 ;
наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №3-РС від 16.02.2021 ОСОБА_1 призначено головним сержантом військової частини НОМЕР_1 ;
з 10.05.2023 по 16.08.2023 та з 01.09.2023 по 26.11.2023 ОСОБА_1 був допущений до тимчасового виконання обов`язків за посадою офіцера-психолога Військової частини НОМЕР_1 ;
наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 49 від 08.05.2024 ОСОБА_1 призначено офіцером-психологом Військової частини НОМЕР_1 ;
з 07.09.2024 по 04.12.2024 ОСОБА_1 був допущений до тимчасового виконання обов`язків за посадою заступника командира Військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення.
Грошове забезпечення, яке позивач отримував у лютому 2018 року:
оклад за військове звання – 65,00 грн; посадовий оклад – 760,00 грн; надбавка за вислугу років – 206,25 грн; надбавка за виконання особливо важливих завдань – 515,63 грн; премія – 3708,80 грн; щомісячна додаткова грошова винагорода – 3153,41 грн; всього нараховано – 8409,09 грн.
Грошове забезпечення, яке позивач отримував у березні 2018 року: оклад за військове звання – 1020,00 грн; посадовий оклад – 3260,00 грн; надбавка за вислугу років – 1498,00 грн; надбавка за виконання особливо важливих завдань – 577,80 грн; премія – 3008,98 грн; всього нараховано – 9364,78 грн
Розмір підвищення доходу: 9364,78 - 8409,09 = 955,69 грн;
Сума можливої індексації у березні 2018 році: 1762 * 253,30 : 100 % = 4463,15 грн;
Розрахунок індексації-різниці: 4463,15 – 955,69 = 3507,46 грн.
Отже, позивач має право на нарахування та виплату індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 30.04.2018 у розмірі 3507,46 грн щомісячно.
Поряд із цим з 01.05.2018 позивач був допущений до тимчасового виконання обов`язків за посадою головного старшини ВЧ НОМЕР_1 та його посадовий оклад склав 4500,00 грн.
Отже, за той період, коли позивач перебував на посаді тимчасового виконуючого обов`язки за посадою головного старшини Військової частини НОМЕР_1 (з 01.05.2018 по 28.06.2018, з 13.07.2018 по 02.08.2018 та з 08.09.2018 по 17.09.2018) він не мав права на індексацію-різницю, оскільки підвищення його грошового забезпечення відбулось не у зв`язку із підвищенням тарифної ставки, а у зв`язку із зайняттям іншої посади.
Натомість позивач має право на виплату індексації за періоди:
29, 30 червня 2018 року у розмірі 233,83 грн (3507,46 : 30 * 2);
1-12 липня 2018 року у розмірі 1357,72 грн (3507,46 : 31 * 12);
3-31 серпня 2018 року у розмірі 3281,17 грн (3507,46 : 31 * 29);
1-7 вересня 2018 року у розмірі 818,40 грн (3507,46 : 30 * 7).
Щодо доводів апеляційної скарги про втручання судом першої інстанції в дискреційні повноваження відповідача щодо визначення конкретних сум індексації грошового забезпечення, які відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити позивачу, суд зауважує, що Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що спонукаючий спосіб захисту, враховуючи характер спірних правовідносин, є належним і ефективним, адже здатний забезпечити реальне поновлення прав особи у випадку задоволення позову. Тому, для належного і ефективного захисту прав та інтересів позивача, судам необхідно перевірити обґрунтованість розрахованих позивачем сум індексації, розрахувати їх і, відповідно, у судовому рішенні вказати конкретні суми (індексації грошового забезпечення), на які позивач має право та які відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити.
Наведена позиція ґрунтується на тому, що застосований судами спосіб захисту не вносить юридичної визначеності у спірні правовідносини і не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів позивача від порушень з боку відповідача, якщо суди в ухвалених рішеннях не розрахували та не визначили конкретних сум індексації грошового забезпечення, які відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити позивачу, не перевірили розраховану позивачем суму індексації.
Індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та, з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, повноваження відповідача щодо виплати цієї суми індексації не є дискреційними.
Така позиція наведена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 25.07.2024 у справі 280/5666/22
З урахуванням наведеного, всі інші доводи не впливають на вирішення цієї справи.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції, а тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду відсутні.
Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).
Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.
За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правомірно частково задоволено позов.
Відповідно до приписів пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На думку колегії суддів, оскільки суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.
Висновки щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, тому з урахуванням положень статті 139 КАС України судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року у справі № 200/954/26 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року у справі № 200/954/26 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 10 вересня 2026 року.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному статтею 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 10 вересня 2026 року.

Головуючий суддя І.В. Пивовар

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв