П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/8927/25	

Перша інстанція: суддя Гордієнко Т. О.,
повний текст судового рішення
складено 06.02.2026, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Голуб В.А.,
суддів Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2026 року у справі № 400/8927/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач,  ОСОБА_1 , звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про:
- визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невнесення даних про визнання ОСОБА_1 непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку та виключення з військового обліку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 привести у відповідність дані у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відносно ОСОБА_1 шляхом внесення даних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про визнання ОСОБА_1 непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, а також виключення з військового обліку.
Рішенням від 06.02.2026 Миколаївський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Позивач не погодився з рішенням суду та подав апеляційну скаргу. Так, апелянт вказав, що суд дійшов помилкового висновку щодо непроходження ним військово-лікарської комісії, адже в матеріалах справи є докази на підтвердження цього факту. Крім того, спір у цій справі виник лише стосовно того, чи повинен відповідач внести відомості до Реєстру про визнання позивача непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, а не у зв`язку з непроходженням ним ВЛК чи ненаданням позивачу статусу «непридатний».
Крім того, судом першої інстанції не надано оцінки тим обставинам, яким чином особу могли направити на ВЛК без взяття на військовий облік і в подальшому визнати її непридатною до військової служби з виключенням з військового обліку. Апелянт звертає увагу, що ТЦК та СП отримали повноваження щодо здійснення заходів оповіщення та призову громадян на військову службу незалежно від місця їх перебування на військовому обліку лише з 14.04.2023. До цього моменту жодна норма права не передбачала проведення медичного огляду військовозобов`язаного військово-лікарською комісією іншого ТЦК та СП, ніж той, де він перебував на обліку. На думку позивача, відповідач протиправно не виключив його з військового обліку. 
Враховуючи вищевикладене, апелянт просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.02.2026 у справі № 400/8927/25 та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити в повному обсязі.
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу. Так, згідно з даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, військовозобов`язаний ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 . Отже, ОСОБА_1 не перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку з чим у цього органу відсутні будь-які дані щодо його персонального обліку.
Відповідач наголосив, що через неперебування ОСОБА_1 на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 та за відсутності необхідних облікових відомостей, суб`єкт владних повноважень позбавлений можливості внести дані щодо виключення позивача з військового обліку до АІТС «Оберіг», окрім як за умови особистої явки ОСОБА_1 до ТЦК та СП та пред`явлення ним дійсних особистих і військово-облікових документів.
Крім того, у Центрі відсутні підтвердні документи стосовно непридатності ОСОБА_1 до військової служби, оскільки оригінал довідки ВЛК за результатами його медичного огляду, в числі інших документів, був вилучений старшим слідчим в ОВС СВ УСБУ України у Львівській області на підставі ухвали Галицького районного суду м. Львова від 05.05.2025 у справі № 461/58/25.
З огляду на вказане, відповідач просив залишити скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.
У позовній заяві ОСОБА_1 вказав, що 2022 році військово-лікарська комісія при ІНФОРМАЦІЯ_6 визнала його непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Відповідач не вніс до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію про визнання позивача непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Відповідач не видав позивачу, ані довідку ВЛК, ані військово-обліковий документ.
Позивач надав суду першої інстанції висновок лікаря невролога від 08.04.2022, яким він визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі статті 23 А графи І Розкладу хвороб.
У відповіді ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.03.2025 за вих. № 3730 зазначено, що відповідно до даних АІТС "Оберіг" громадянин ОСОБА_1 не перебуває на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_5 . Проте вивченням медичних документів встановлено, що позивач проходив медичний огляд позаштатною ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 і відповідно до довідки визнаний непридатним до військової служби.
Витяг з Реєстру+ від 16.08.2025 свідчить, що позивач перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 та є військовозобов`язаним, перебуває в розшуку ТЦК та СП за порушення правил військового обліку, відомості про проходження ним ВЛК відсутні.
Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо відмови у внесенні відомостей про виключення його з військового обліку, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд вказав, що матеріали справи не містять доказів проходження позивачем ВЛК, його звернення у 2022 році до ТЦК та СП із заявою про взяття на військовий облік, а також довідки ВЛК про виключення його з військового обліку.
Посилання позивача на те, що відповідач у листі-відповіді сам зазначив про проходження позивачем медичного огляду та визнання його довідкою непридатним до служби, суд не взяв до уваги, оскільки такий лист не є допустимим та достатнім доказом проходження військово-лікарської комісії й установлення ступеня придатності. Наданий позивачем висновок лікаря-невролога не є довідкою ВЛК, а тому не може слугувати підставою для виключення особи з військового обліку.
Посилання позивача на те, що відповідач не виконав своїх обов`язків та не видав йому військово-обліковий документ, суд також не взяв до уваги. Обґрунтовуючи це, суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять доказів існування спірних правовідносин між сторонами з цього приводу, зокрема, відсутні підтвердження того, що позивач звертався до ІНФОРМАЦІЯ_3 для взяття його на облік та видачі військово-облікового документа, а відповідач йому в цьому відмовив.
Крім того, долучений позивачем витяг з електронного кабінету «Резерв+» свідчить про те, що він перебуває на обліку за місцем реєстрації в ІНФОРМАЦІЯ_8 , проте жодних відомостей про проходження ним ВЛК цей витяг не містить.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 17 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
У силу статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який діє до тепер.
Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Згідно з частиною десятою статті 1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України від 21.10.1993 № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-ХІІ).
Статтею 1 Закону № 3543-ХІІ визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, в Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону № 3543-ХІІ з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.
Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України (ч. 5 ст. 22 Закону № 3543-ХІІ).
Згідно з положеннями статті 1 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону № 2232-XII).
Згідно з ч. 9 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Частиною 10 ст. 1 Закону № 2232-XII визначено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Пунктом 11 ст. 38 згаданого вище Закону № 2232-XII визначено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.
Аналогічні норми містяться і в Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487.
Відповідно до п. 8 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до Порядку), призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно з ч. 10 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, наказом Міністерства оборони України затверджено Положення № 402.
Згідно з абзацом 1 пункту 3.8 глави 3 розділу ІІ Положення № 402 постанови ВЛК ТЦК та СП щодо військовозобов`язаних приймаються згідно з главою 20 цього розділу.
Так, приписами абзацу 2 підпункту «б» пункту 20.3 глави 20 розділу ІІ згаданого вище Положення передбачено, що при медичному огляді військовослужбовців та інших осіб ВЛК приймається постанова такого змісту: «Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку».
За пунктом 3 ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-XII виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які визнані непридатними до військової служби.
У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
З наданих до матеріалів справи документів, зокрема з листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.03.2025 № 3730, вбачається, що відповідач підтверджує факт проходження ОСОБА_1 медичного огляду позаштатною ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 та визнання його непридатним до проходження військової служби з виключенням з військового обліку.
Колегія суддів не погоджується з висновками місцевого суду про те, що зазначений лист не є належним доказом у справі, адже він виданий уповноваженим суб`єктом владних повноважень у межах його компетенції, містить офіційну інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, а тому є належним та допустимим доказом у розумінні статей 73, 74 КАС України, який безпідставно не був врахований судом першої інстанції.
Відсутність у позивача оригіналу відповідної довідки ВЛК зумовлена тим, що постанови ВЛК оформлюються довідкою ВЛК у двох примірниках. При цьому на руки особі, яка пройшла медичний огляд, в обов`язковому порядку видається лише копія зазначеної довідки.
З огляду на вказане, відсутність у позивача оригіналу зазначеного документа з об`єктивних причин не може позбавляти його права на належне відображення його статусу в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів та, як наслідок, на протиправне обмеження в реалізації права на виключення з військового обліку за наявності підтвердження факту його непридатності до військової служби.
Щодо не перебування позивача на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 , колегія суддів зазначає наступне.
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що матеріалами справи спростовано твердження відповідача щодо неперебування ОСОБА_1 на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 , адже як направлення на медичне обстеження, так і факт проходження ВЛК саме у вказаному центрі підтверджують перебування його на обліку у зазначеному центрі.
Водночас, відповідачем не спростовано тієї обставини, що до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 07 квітня 2023 року № 318 «Про внесення змін до Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки» (тобто до 14.04.2023) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки не мали повноважень направляти на медичний огляд та проводити ВЛК стосовно військовозобов`язаних, які не перебували на військовому обліку в цьому конкретному ТЦК та СП.
Більш того згідно з п. 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, з-поміж іншого, ведуть військовий облік […], військовозобов`язаних […]; оформлюють та видають військово-облікові документи […], військовозобов`язаним […].
Таким чином, саме ІНФОРМАЦІЯ_2 зобов`язаний був внести відомості про позивача до Реєстру, а саме про те, що останній виключений з військового обліку у зв`язку з визнанням його непридатним до військової служби за висновком військово-лікарської комісії, з проставленням відповідної відмітки «виключений з військового обліку».
Обов`язок дотримання процедури виключення особи з військового обліку, як вже зазначалось вище, покладено на посадових осіб районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Відтак, недотримання відповідним ТЦК певних вимог щодо реалізації процедури виключення позивача з військового обліку, може створювати негативні наслідки для позивача у майбутньому.
Таким чином, відповідач всупереч приписам закону, своєю протиправною бездіяльністю не завершив процедуру виключення позивача з військового обліку, а саме шляхом невнесення відомостей до Реєстру про виключення позивача з військового обліку, що не узгоджується і порушує вищенаведені норми законодавства.
Суд зазначає, що невнесення відомостей у Реєстр про виключення позивача з військового обліку через неналежне виконання посадовими особами відповідача певних етапів процедури такого виключення суперечить принципу правової визначеності.
Так, оскільки в п. 3.1 рішення Конституційного Суду України (справа № 1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями.
Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Право позивача на виконання відносно нього встановлених законом гарантій підтверджено належними доказами, а не внесення відповідачем відомостей до Реєстру про виключення позивача з військового обліку, тобто не належне (електронне, документальне) оформлення такого виключення не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за здійснення процедури виключення осіб з військового обліку.
Посилання апелянта на вилучення документів у межах кримінального провадження не може порушувати права позивача на належне відображення його актуального правового статусу в Реєстрі, який був визначений ще у 2022 році. Більш того, вилучення зазначених документів відбулося лише у 2025 році, тобто значно пізніше після виникнення у відповідача відповідного обов`язку.
Колегія суддів звертає увагу, що з листа-відповіді ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що певні медичні документи наявні у відповідача, адже саме на їхній підставі суб`єктом владних повноважень і було встановлено факт проходження позивачем ВЛК у цьому центрі.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що вищевказана бездіяльність відповідача є протиправною.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача внести відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення з військового обліку позивача та зобов?язання виключити його з військового обліку, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Водночас, згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.
З урахуванням тієї обставини, що дії відповідача у спірних правовідносинах не ґрунтуються на його дискреційних повноваженнях як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм їх дій чітко зазначений законодавчо, у даному випадку задоволення позову у частині дій зобов`язального характеру не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
Суд звертає увагу, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
За наведеного, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС України.
Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи те, що при постановлені спірного рішення судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до її неправильного вирішення, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.
Відповідно до статті 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 968, 96 грн, а також судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 453, 44 грн підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2026 року у справі № 400/8927/25 – задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2026 року у справі № 400/8927/25 - скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невнесення даних про визнання ОСОБА_1 непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку та виключення з військового обліку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 привести у відповідність дані у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відносно ОСОБА_1 шляхом внесення даних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про визнання ОСОБА_1 непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, а також виключення з військового обліку.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 968, 96 грн, а також судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 453, 44 грн. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач 		В.А. Голуб	
Судді	  	Ю.В. Осіпов   В.О. Скрипченко