ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" липня 2026 р. справа № 300/2988/26
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Григорука О.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1 до Управління з питань ветеранської політики Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, просить:
визнати протиправними дії Управління з питань ветеранської політики Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні статусу члена сім`ї загиблого;
зобов`язати Управління з питань ветеранської політики Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області надати ОСОБА_1 статус члена сім`ї загиблого та видати посвідчення члена сім`ї загиблого.
Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є сином померлого ветерана війни – інваліда війни ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та до 13.12.2025 мав статус члена сім`ї померлого ветерана відповідно до пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як дитині, яка не має своєї сім`ї. Позивач 15.12.2025 звернувся до відповідача із заявою про надання нового посвідчення члена сім`ї загиблого, однак листом від 22.01.2026 № 17/04 відмовлено ОСОБА_1 , оскільки відповідно до свідоцтва про шлюб від 24.05.2025 та медичного заключення № 6 від 28.01.1994, дійсного до 01.03.2006, про визнання дитиною інвалідом з дитинства у віці до 16 років, а не до досягнення повноліття. Позивач вважає таку відмову у наданні статусу члена сім`ї загиблого протиправною, оскільки ОСОБА_1 згідно з медичного заключення № 6 від 28.01.1994 мав статус особи з інвалідністю до досягнення повноліття.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.05.2026 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
22.05.2026 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив Управління з питань ветеранської політики Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 22.05.2026 на позовну заяву. Так, представник відповідача зазначив, що 24.05.2025 позивач уклав шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Надвірнянським відділом ДРАЦС Івано-Франківської області. Згідно зі статтями 3, 21 Сімейного кодексу України, внаслідок укладення шлюбу особа створює власну сім`ю. Оскільки визначальною юридичною умовою для збереження статусу за п. 1 ст. 10 Закону є відсутність власної сім`ї, укладення шлюбу є прямою підставою для припинення дії статусу «дитини, яка не має і не мала своєї сім`ї», що й відбулося 13.12.2025. Наданими документами підтверджується факт встановлення позивачу інвалідності з 03.01.1992 лише до 01.03.2006 (тобто виключно до досягнення дитиною 16-річного віку). У матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували продовження інвалідності позивача після 01.03.2006 або підтверджували статус особи з інвалідністю на момент досягнення повноліття (18 років). Оскільки строк дії єдиного медичного документа вичерпався у 2006 році, у відповідача відсутні законні підстави вважати позивача «особою, яка стала особою з інвалідністю до досягнення повноліття» у розумінні ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову (а.с. 47-57).
01.06.2026 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла відповідь позивача від 29.05.2026 на відзив. Так, ОСОБА_1 зазначив, що у зв`язку з одруженням позивач втратив лише таку підставу для отримання статусу члена сім`ї загиблого ветерана як «дитина, яка не має своєї сім`ї», водночас, залишилася інша підстава – «дитина, яка має власну сім`ю, але стала особою з інвалідністю до повноліття» (а.с. 68-74).
04.06.2026 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшло заперечення Управління з питань ветеранської політики Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 03.06.2026 на відповідь на відзив. Так, представник відповідача зазначив, що статус «дитини з інвалідністю» та статус «особи з інвалідністю, яка набула цей статус до повноліття (18 років)» регулюються різними часовими та правовими рамками: Згідно із законодавством, що діяло на момент видачі документів Позивачу, статус «дитини-інваліда» встановлювався суто до досягнення 16 років. Натомість дитина вважається повнолітньою після досягнення 18 років (ст. 6 Сімейного кодексу України). У проміжку між 16 та 18 роками правовий статус особи змінюється. Оскільки позивач не надав документів, що підтверджують безперервну наявність інвалідності в період з 16 років до дня досягнення ним 18 років (повноліття), у відповідача відсутні законні підстави вважати його особою, яка на момент досягнення повноліття мала статус особи з інвалідністю. Відповідач не перебирає на себе функції МСЕК, а діє виключно в межах поданих позивачем документів. Представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову (а.с. 75-84).
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином померлого ветерана війни – інваліда війни ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 24.04.1990 (а.с. 17).
Відповідно до копії корінця медичного заключення № 1 від 03.01.1992, дійсного до 01.02.1994, позивач мав статус дитини-інваліда у віці до 16 років (а.с. 22).
Згідно медичного заключення № 6 від 28.01.1994 позивач визнаний дитиною-інвалідом з дитинства у віці до 16 років. Таке заключення № 6 від 28.01.1994 дійсне до 01.03.2006 (а.с. 22).
Відповідно до копії посвідчення № НОМЕР_3 та бланку-вкладки до посвідчення члена сім`ї загиблого від 13.12.2014, позивач мав право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни на підставі пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Посвідчення дійсне до 13.12.2025 (а.с. 23).
24.05.2025 ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 24.05.2025 (а.с. 36).
Позивач 15.12.2025 звернувся до відповідача із заявою про надання нового посвідчення члена сім`ї загиблого, до якої долучив копії: паспорта та ідентифікаційного коду; корінця медичного заключення на дитину-інваліда № 1; медичного заключення на дитину-інваліда № 6; свідоцтва про шлюб; одне фото (а.с. 18).
За результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 15.12.2025, Управління з питань ветеранської політики Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області листом від 22.01.2026 № 17/04 відмовило позивачу у наданні статусу члена сім`ї загиблого, оскільки відповідно до свідоцтва про шлюб від 24.05.2025 та медичного заключення № 6 від 28.01.1994, дійсного до 01.03.2006, про визнання дитиною інвалідом з дитинства у віці до 16 років, а не до досягнення повноліття, позивач втратив статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с. 19).
Вважаючи протиправними дії Управління з питань ветеранської політики Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні статусу члена сім`ї загиблого, позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просить суд зобов`язати Управління з питань ветеранської політики Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області надати ОСОБА_1 статус члена сім`ї загиблого та видати посвідчення члена сім`ї загиблого.
При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовий статус ветеранів війни, визначає Закон України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 22.10.1993 № 3551-XII (далі – Закон № 3551-XII), який забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Згідно з статтею 1-1 Закону № 3551-XII Державна політика соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України - цілеспрямована, системна діяльність органів державної влади щодо забезпечення соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України шляхом надання їм пільг і гарантій соціального захисту відповідно до законодавства.
Державна політика у сфері соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України формується та реалізується на принципах соціальної справедливості під час встановлення обсягу пільг та гарантій, комплексності під час формування та реалізації заходів адаптації ветеранів війни до мирного життя, належного фінансового забезпечення передбачених законом пільг та гарантій зазначеній категорії громадян, відкритості та рівного доступу до інформації про державні пільги та гарантії, механізми їх реалізації, доступу до реалізації права на отримання всіх пільг та гарантій, прозорості та підзвітності діяльності органів державної влади, їх посадових осіб у сфері соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України.
Статтею 2 Закону № 3551-XII законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України.
Права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни.
Нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.
Відповідно до статті 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Відповідно до абзацу 1 пункту 1 статті 10 Закону № 3551-XII до сімей загиблих (померлих) ветеранів війни належать: сім`ї осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва), одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби (у тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів.
До членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначених у цій статті, належать: батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти; утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія.
Документ, що підтверджує статус осіб, на яких поширюється чинність цього Закону, визначено статтею 18 Закону № 3551-XII.
Так, відповідно до статті 18 Закону № 3551-XII електронне посвідчення ветерана (далі - е-посвідчення ветерана) - документ, що підтверджує статус осіб, зазначених у статтях 6-10-1, 16-1 цього Закону, та формується автоматично (крім випадків, встановлених частиною восьмою, дев`ятою або десятою цієї статті) після встановлення статусу у формі електронного відображення інформації, що містить відомості про особу, зазначену у статтях 6-10-1, 16-1 цього Закону, разом з унікальним електронним ідентифікатором (QR-кодом, штрих-кодом, цифровим кодом), який забезпечує перехід за посиланням на відповідний підтверджувальний запис у Реєстрі. Невід`ємною частиною е-посвідчення ветерана є відцифрований образ обличчя, що міститься в Реєстрі або відображається в е-паспорті/е-паспорті для виїзду за кордон, за згодою особи.
Е-посвідчення ветерана формується безоплатно на ім`я особи, якій встановлено статус, із застосуванням засобів Реєстру.
Е-посвідчення ветерана пред`являється особами, зазначеними у статтях 6-10-1, 16-1 цього Закону, без вимог до додаткового пред`явлення посвідчення.
Е-посвідчення ветерана формується засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, зокрема через його мобільний застосунок.
Для формування е-посвідчення ветерана використовуються відомості, передані до Єдиного державного вебпорталу електронних послуг відповідно до вимог законодавства з Реєстру та інформаційних (автоматизованих), інформаційно-комунікаційних, електронних комунікаційних і довідкових систем, реєстрів та банків даних, держателями (адміністраторами) яких є органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Порядок формування та відображення е-посвідчення ветерана, його перевірка органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами визначається Кабінетом Міністрів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, юридичні та фізичні особи зобов`язані забезпечити перевірку е-посвідчення ветерана, що пред`являється громадянином України.
Особам, зазначеним у статтях 6-10-1, 16-1 цього Закону, видаються нагрудні знаки та за бажанням - посвідчення ветерана. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Ветеранам війни, постраждалим учасникам Революції Гідності, які мають право на одночасне отримання е-посвідчення учасника бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасника війни та постраждалого учасника Революції Гідності, формується лише одне е-посвідчення за їх вибором.
Учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни, учасникам війни та постраждалим учасникам Революції Гідності, які одночасно є членами сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та/або члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника і Захисниці України, за їх вибором формується лише одне е-посвідчення, у якому відображається інформація про встановлення іншого правового статусу.
Особам, які мають право на одночасне отримання посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, формується лише одне е-посвідчення за їх вибором та за бажанням вручаються посвідчення в установленому порядку.
Е-посвідчення ветерана та посвідчення ветерана мають однакову юридичну силу та використовуються на території України для підтвердження відповідного статусу, отримання пільг, гарантій та компенсацій.
Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів особам, зазначеним у статтях 6-10-1 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” регулюю Порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою від 15.12.2025).
Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів, в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою від 21.10.2025 (далі – Порядок № 302) посвідчення ветерана - один із таких документів у паперовій формі, виданий за бажанням особи, щодо якої створено реєстрову інформацію про наданий відповідний статус згідно із статтями 6-10-1 Закону, яку внесено до Єдиного державного реєстру ветеранів війни: посвідчення учасника бойових дій; посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни; посвідчення учасника війни; посвідчення члена сім`ї загиблого; посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України.
Пунктом 7 Порядку № 302 визначено, що членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначеним у статті 10 Закону, та членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначеним у статті 10-1 Закону, за їх бажанням видається посвідчення члена сім`ї загиблого, посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України відповідно.
Дітям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 статті 10 і статті 10-1 Закону, видається посвідчення члена сім`ї загиблого, посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України відповідно, а після досягнення ними 18-річного віку у посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, який продовжує строк дії посвідчення на наступний рік за умови їх належності до категорій осіб, зазначених у пункті 1 статті 10 і статті 10-1 Закону.
Нагрудний знак особам, зазначеним у цьому пункті, не видається.
Відповідно до пункту 9 Порядку № 302 посвідчення учасника бойових дій і нагрудний знак видаються Мінветеранів, Держспецтрансслужбою, Державним бюро розслідувань, Національним антикорупційним бюро, органами Мін`юсту, Міноборони, МВС, Національної поліції, Національної гвардії, ДСНС, СБУ, розвідувальних органів, Управління державної охорони, Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, а також міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, в яких утворені комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій на виконання пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13 січня 1995 р. № 16 “Про застосування пункту 2 статті 6 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” (ЗП України, 1995 р., № 3, ст. 73), в порядку, затвердженому відповідними державними органами згідно із законодавством.
У разі припинення органу, зазначеного в абзаці першому цього пункту, без визначення правонаступника, якому передається функція з видачі посвідчень учасника бойових дій і нагрудних знаків учасникам бойових дій, такі посвідчення і нагрудні знаки видаються учасникам бойових дій Мінветеранів у встановленому ним порядку.
Пунктом 10 Порядку № 302 визначено, що посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, посвідчення учасника війни і відповідні нагрудні знаки, посвідчення члена сім`ї загиблого, посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України видаються структурними підрозділами районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських, районних у місті (у разі утворення) рад, на які покладено функції з питань ветеранської політики (далі - місцеві структурні підрозділи з питань ветеранської політики) за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) особи.
Іноземцям та особам без громадянства, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни та нагрудний знак “Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни” видаються Мінветеранів в установленому ним порядку.
Для отримання посвідчення ветерана, передбаченого цим пунктом, особа з інвалідністю внаслідок війни (крім осіб з числа іноземців та осіб без громадянства, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України), учасник війни, член сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, член сім`ї загиблого (померлого) Захисника і Захисниці України (їх законний представник чи уповноважена особа) (далі - заявник) подають за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або за адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) безпосередньо місцевому структурному підрозділу з питань ветеранської політики, зокрема шляхом надсилання засобами поштового зв`язку або через центр надання адміністративних послуг, заяву (у довільній формі), а від імені дитини віком до 14 років таку заяву подає інший з батьків, опікун, піклувальник або інший законний представник.
У заяві зазначаються прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) заявника, поштова адреса та адреса електронної пошти, номер телефону, а також спосіб отримання посвідчення ветерана, передбаченого цим пунктом (за місцем оформлення посвідчення ветерана (повне найменування та місцезнаходження місцевого структурного підрозділу з питань ветеранської політики), у центрі надання адміністративних послуг (повне найменування та місцезнаходження).
Під час подання заяви для проведення перевірки паспортних даних, зазначених у заяві, та реєстраційного номера облікової картки платника податків пред`являється паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України (для громадян України), паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства на території України, крім довідки про звернення за захистом в Україні та довідки про звернення за визнанням особою без громадянства (для іноземців та осіб без громадянства), та документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку у паспорті), або дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, внесені до паспорта громадянина України.
У разі надсилання заяви засобами поштового зв`язку для проведення перевірки паспортних даних, зазначених у заяві, та реєстраційного номера облікової картки платника податків додаються копії документів, зазначених в абзаці четвертому цього пункту.
Разом із заявою подається:
копія документа, який посвідчує особу законного представника або уповноваженої особи, та копія документа, який надає повноваження законному представнику або уповноваженій особі представляти заявника, оформленого відповідно до вимог законодавства (у разі звернення законного представника або уповноваженої особи);
копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб);
витяг з Єдиного державного реєстру ветеранів війни, оформлений відповідно до вимог пункту 15 Положення про Єдиний державний реєстр ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2019 р. № 700 (Офіційний вісник України, 2019 р., № 66, ст. 2262);
копія свідоцтва про народження або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини;
фотокартка розміром 3 Ч 4 сантиметри.
У разі коли відомості, зазначені у документах, подання яких передбачено абзацами п`ятим, дев`ятим - одинадцятим цього пункту, містяться в інформаційно-комунікаційних системах, такі документи не подаються, а в заяві зазначаються відомості, необхідні для отримання посвідчення ветерана, передбаченого цим пунктом.
У такому разі відомості, зазначені у документах, визначених абзацами п`ятим, дев`ятим - одинадцятим цього пункту, необхідні для прийняття рішення про видачу посвідчення ветерана, передбаченого цим пунктом, отримуються без участі заявника на підставі зазначених у заяві відомостей шляхом доступу місцевого структурного підрозділу з питань ветеранської політики до відповідних інформаційно-комунікаційних систем або шляхом електронної інформаційної взаємодії електронних інформаційних ресурсів через систему електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів “Трембіта” відповідно до Порядку електронної (технічної та інформаційної) взаємодії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2016 р. № 606 “Деякі питання електронної взаємодії електронних інформаційних ресурсів” (Офіційний вісник України, 2016 р., № 73, ст. 2455; 2021 р., № 52, ст. 3216; 2023 р., № 11, ст. 721).
Посвідчення ветерана, передбачене цим пунктом, видається протягом п`яти календарних днів з дня надходження відповідної заяви з усіма необхідними документами.
Згідно з пунктом 12 Порядку № 302 органи, зазначені у пунктах 9-11 цього Порядку, вносять в одноденний строк з дня прийняття відповідного рішення інформацію про осіб, яким видано відповідне посвідчення ветерана, нагрудні знаки та листи талонів, до Єдиного державного реєстру ветеранів війни, а в разі відсутності технічної можливості органи, уповноважені на видачу посвідчень ветерана (крім Мінветеранів), подають таку інформацію (за наявності) щомісяця до 15 і 28 числа Мінветеранів із дотриманням вимог законодавства у сфері охорони інформації з обмеженим доступом за формою згідно з додатком 1.
Пунктом 17 Порядку № 302 передбачено, що якщо посвідчення ветерана стало непридатним, було втрачене або змінилися особисті дані (прізвище, власне ім`я та по батькові (у разі наявності), за заявою (у довільній формі) ветерана війни чи члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України (їх законного представника або уповноваженої особи) видається нове посвідчення ветерана у порядку, визначеному пунктами 9 і 10 цього Порядку.
Згідно з пунктом 19 Порядку № 302 особам, які мають право на отримання кількох посвідчень ветерана відповідно до Закону, видається лише одне посвідчення ветерана за їх вибором, а інформація про наявність іншого правового статусу підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру ветеранів війни, оформленим відповідно до вимог пункту 15 Положення про Єдиний державний реєстр ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2019 р. № 700.
Учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни, учасникам війни, яким одночасно встановлено правовий статус згідно із статтями 10 і 10-1 Закону, видається одне посвідчення ветерана за їх вибором, а інформація про наявність іншого правового статусу підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру ветеранів війни, оформленим відповідно до вимог пункту 15 Положення про Єдиний державний реєстр ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2019 р. № 700.
Особам, які одночасно мають право на встановлення правового статусу згідно із статтями 10 і 10-1 Закону, видається одне посвідчення ветерана за їх вибором.
Відповідно до пункту 21 Порядку № 302 у разі виникнення підстав, за якими особа втрачає право на статус, визначений Законом, посвідчення ветерана, видане їй раніше, вилучається органом, уповноваженим на видачу посвідчень ветерана.
Інформацію про осіб, у яких вилучено посвідчення ветерана, органи, уповноважені на видачу посвідчень ветерана, в одноденний строк з дня прийняття відповідного рішення вносять до Єдиного державного реєстру ветеранів війни, а в разі відсутності технічної можливості подають таку інформацію Мінветеранів із дотриманням вимог законодавства у сфері охорони інформації з обмеженим доступом за формою згідно з додатком 2.
Як встановлено судом вище, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином померлого ветерана війни – інваліда війни ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до копії свідоцтва № НОМЕР_3 та бланку-вкладки до посвідчення члена сім`ї загиблого від 13.12.2014, позивач мав право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни на підставі пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме як дитина померлого ветерана війни, яка не має (і не мала) своєї сім`ї. Таке посвідчення було дійсне до 13.12.2025 (а.с. 23).
24.05.2025 ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 24.05.2025 (а.с. 36).
Відповідно до частини першої статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Згідно з частиною четвертою статті 3 Сімейного кодексу України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Таким чином, після укладення ОСОБА_1 24.05.2025 шлюбу з ОСОБА_2 , в позивача виникла власна сім`я, а тому припинила існувати передбачена пунктом 1 статті 10 Закону № 3551-XII така підстава отримання статусу члена сім`ї померлого ветерана війни для позивача як дитини померлого ветерана війни, яка не має (і не мала) своєї сім`ї.
Водночас, ОСОБА_1 вважає, що в нього наявна інша підстава отримання статусу члена сім`ї померлого ветерана війни, передбачена пунктом 1 статті 10 Закону № 3551-XII, а саме: позивач є дитиною померлого ветерана війни, яка має свою сім`ю, але стала особою з інвалідністю до досягнення повноліття.
В підтвердження наявності обставин визнання особою з інвалідністю до досягнення повноліття ОСОБА_1 надав відповідачу копії корінця медичного заключення № 1 від 03.01.1992, дійсного до 01.02.1994, згідно якого позивач мав статус дитини-інваліда у віці до 16 років (а.с. 22), та копію медичного заключення № 6 від 28.01.1994, згідно якого позивач визнаний дитиною-інвалідом з дитинства у віці до 16 років. Таке заключення № 6 від 28.01.1994 дійсне до 01.03.2006 (а.с. 22).
Натомість, відповідач вважає, що позивач втратив статус особи, на яку поширюється чинність Закону № 3551-XII, оскільки відповідно до медичного заключення № 6 від 28.01.1994, дійсного до 01.03.2006, ОСОБА_1 визнання дитиною інвалідом з дитинства у віці до 16 років, а не до досягнення повноліття.
Для вирішення цього спору суд вважає за необхідне здійснити порівняння двох визначень, які підлягають застосуванню у цій справі: «дитина-інвалід з дитинства у віці до 16 років» (міститься в медичному заключенню № 6 від 28.01.1994) та «особа з інвалідністю до досягнення повноліття» (міститься в пункті 1 статті 10 Закону № 3551-XII).
Так, повноліття - це вік, з досягненням якого людина набуває повної цивільної та правової відповідальності.
Частиною першою статті 34 Цивільного кодексу України визначено, що повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).
Таким чином, повноліття – це досягнення особою 18 років.
Застосоване в пункті 1 статті 10 Закону № 3551-XII визначення «особа з інвалідністю до досягнення повноліття» необхідно розуміти як «особа з інвалідністю до досягнення 18 років», тобто інвалідність виникла в особи до досягнення 18 років.
В Законі України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» міститься визначення терміну «дитина з інвалідністю», під яким слід розуміти особу до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням повсякденного функціонування, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність.
Як встановлено судом вище, на підставі медичного заключення № 6 від 28.01.1994 позивач визнаний дитиною-інвалідом з дитинства у віці до 16 років.
На час видачі такого медичного заключення № 6 від 28.01.1994 був чинним наказ Міністерства охорони здоров`я України № 175 від 05.12.1971 «Про перелік медичних показань та порядок видачі медичних висновків дітям-інвалідам з дитинства віком до 16 років», який втратив чинність на підставі наказу Міністерства охорони здоров`я України № 482 від 04.12.2001.
Згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я № 342 від 11.07.2005 у назві та тексті наказу № 482 від 04.12.2001 цифри "16" замінено цифрами "18".
За вказаних обставин, чинним на час видачі медичного заключення № 6 від 28.01.1994 законодавством було передбачено видачу такого медичного заключення про визнання дітей-інвалідами з дитинства лише щодо дітей у віці до 16 років, а не 18 років. Однак, з часом наказом Міністерства охорони здоров`я № 342 від 11.07.2005 внесено зміни, внаслідок яких передбачено видачу медичних висновків дітям-інвалідам з дитинства віком до 18 років.
Повертаючись до обставин цієї справи, необхідно встановити чи ОСОБА_1 став особою з інвалідністю до досягнення повноліття, тобто до 18 років.
При цьому, пунктом 1 статті 10 Закону № 3551-XII передбачено саме конструкцію «до повноліття», а не «станом на час досягнення повноліття», як помилково вважає відповідач.
Так, судом встановлено, що згідно копії корінця медичного заключення № 1 від 03.01.1992, дійсного до 01.02.1994, позивач мав статус дитини-інваліда у віці до 16 років, а згідно копію медичного заключення № 6 від 28.01.1994, позивач визнаний дитиною-інвалідом з дитинства у віці до 16 років (а.с. 22).
З огляду на вищевказані заключення № 1 від 03.01.1992 та № 6 від 28.01.1994, ОСОБА_1 фактично з двох до шістнадцяти років свого життя мав статус дитини-інваліда. Тобто, позивач фактично загалом чотирнадцять років до досягнення повноліття мав статус дитини-інваліда. 
Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 став особою з інвалідністю до досягнення повноліття, тобто до 18 років, що є передбаченою пунктом 1 статті 10 Закону № 3551-XII підставою для отримання статусу члена сім`ї померлого ветерана війни, оскільки позивач є дитиною померлого ветерана війни, яка має свою сім`ю, але стала особою з інвалідністю до досягнення повноліття.
Абзацом 2 пункту 7 Порядку № 302 визначено, що дітям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 статті 10 і статті 10-1 Закону, видається посвідчення члена сім`ї загиблого, посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України відповідно, а після досягнення ними 18-річного віку у посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, який продовжує строк дії посвідчення на наступний рік за умови їх належності до категорій осіб, зазначених у пункті 1 статті 10 і статті 10-1 Закону.
В спірному випадку, ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою від 15.12.2025 про отримання нового посвідчення члена сім`ї загиблого для підтвердження статусу члена сім`ї загиблого ветерана війни – інваліда війни.
За вказаних обставин, відповідач мав діяти відповідно до вимог абзацу 2 пункту 7 Порядку № 302, а саме: вклеїти в посвідчення № НОМЕР_3 члена сім`ї загиблого (на правій внутрішній стороні) новий бланк, до якого внести відповідні записи про продовження строку дії посвідчення на наступний рік з огляду на належність ОСОБА_1 до категорій осіб, зазначених у пункті 1 статті 10 Закону № 3551-XII.
Натомість, відповідач таких дій не вчинив, а листом від 22.01.2026 № 17/04 відмовив позивачу у наданні статусу члена сім`ї загиблого (а.с. 19).
Суд звертає увагу на те, що після укладення шлюбу 24.05.2025  ОСОБА_1 не втратив статус члена сім`ї померлого ветерана війни, а лише змінилася передбачена пунктом 1 статті 10 Закону № 3551-XII підстава для отримання такого статусу: позивач з категорії «діти, які не мають (і не мали) своїх сімей» перейшов в категорію «діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття».
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Саме в частині другій вказаної Статті закріплено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці Європейського суду з прав людини, та в подальшому закріплені законодавцем у статті 4 Закону України “Про адміністративну процедуру”.
Частиною другою статті Статтею 87 Закону № 2073-IX передбачено, що протиправним є адміністративний акт, що не відповідає вимогам, визначеним частиною першою цієї статті, зокрема: 1) прийнятий адміністративним органом, що: а) не мав на це повноважень; б) використав дискреційні повноваження незаконно; 2) суперечить положенням закону щодо форми та змісту адміністративного акта; 3) порушує норми матеріального права; 4) не відповідає принципам адміністративної процедури.
В спірному випадку відмова відповідача у продовженні строку дії посвідчення № НОМЕР_3 члена сім`ї загиблого, оформлена листом від 22.01.2026 № 17/04, не відповідає вимогам Порядку № 302, оскільки прийнята з порушенням норм матеріального права, за недотримання принципу законності та правової визначеності в спірних правовідносинах, що свідчить про протиправність такої відмови.
Щодо способу захисту порушеного права позивача, то суд зазначає таке.
Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до положень статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Суд вважає, за встановлених обставин, для ефективного відновлення порушеного права позивача внаслідок протиправної відмови у продовженні строку дії посвідчення № НОМЕР_3 члена сім`ї загиблого, потрібно зобов`язати відповідача продовжити строк дії такого посвідчення відповідно до вимог абзацу 2 пункту 7 Порядку № 302.
Таким чином, суд дійшов до висновку, що позов належить задовольнити частково.
Відповідно до частин 1, 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, слід стягнути з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1000,00 гривень.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково. 
Визнати протиправною відмову Управління з питань ветеранської політики Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області у продовженні ОСОБА_1 строку дії посвідчення № НОМЕР_3 члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, оформлену листом від 22.01.2026 № 17/04.
Зобов`язати Управління з питань ветеранської політики Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області продовжити ОСОБА_1 строк дії посвідчення № НОМЕР_3 члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни відповідно до вимог абзацу 2 пункту 7 Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302.
Відмовити в задоволенні решти позовних вимог. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління з питань ветеранської політики Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області (код ЄДРПОУ – 45692511, вулиця Шевченка, 3-Г/1, місто Надвірна, Надвірнянський район, Івано-Франківська область, 78400) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя     Григорук О.Б.