Справа № 953/4718/26
н/п 2/953/3278/26 
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 вересня 2026 року           м. Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді Кіндера В.А., за участі секретаря судового засідання Паша С.А., розглянувши в порядку спрощеного провадження, з викликом сторін, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором № 351598322 від 22.03.2021 у розмірі 65999,23 грн, з яких: 16631,44 грн - заборгованість за кредитом, 49367,79 грн - заборгованість за несплаченими відсоткам за користування кредитом.
В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 22.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (первісний кредитодавець) та ОСОБА_1 (боржник) укладено договір № 7351598322 у формі електронного документу.
Позивач набув право вимоги до відповідача на підставі укладеного 14 липня 2025 року із ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» договору факторингу, яке в свою чергу набуло право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу № 05/0820-01, укладеного 05.08.2020 із ТОВ «Таліон плюс», якому право вимоги до ОСОБА_1 передав первісний кредитодавець за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року.
Відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом. Станом на день звернення із даним позовом до суду заборгованість за кредитним договором № 351598322 від 22.03.2021 не погашена. Вказані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою від 21 квітня 2026 року справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився. Зі позовної заяви вбачається, що у разі неявки в судове засідання відповідача, представник позивача не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та винесення заочного рішення.
Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 14.09.2026 проведено заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.
Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
22.03.2021 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір № 351598322, відповідно до п.1.1 якого товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит, на суму 6000,00 на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов договору.
Відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV295QZ 22.03.2021.
Відповідно до п. 2.1 сторони дійшли згоди, що кредит надається на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (дисконтний період).
Відповідно до п.1.4.1 кредитного договору сторони погодили, що в період строку, визначеного п. 1.2 договору нарахування процентів здійснюється за дисконтною процентною ставкою, що становить 0,66 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним. 
Згідно із п.1.3 договору сторони погодили, що встановлений в п. 1.2 договору строк може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом цього строку оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду.
У випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним (п. 1.4.3 кредитного договору).
Відповідно до п. 1.7 кредитного договору, сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку користування кредитом. 
За відомостями платіжних доручень ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (а.с. 21), що узгоджуються із даними виписки по картковому рахунку (банківська картка НОМЕР_1 ), належного відповідачу згідно із листом АТ «Укрсиббанк» від 24.04.2026, на банківську картку відповідача в період з 22.03.2021 по 04.04.2021 трьома платежами перерахована позика в загальній сумі 22000,00 грн (а.с. 68-69).
Відповідно до розрахунку заборгованості, складеної первісним позикодавцем, за кредитним договором № 351598322 від 22.03.2021 заборгованість відповідача за кредитним договором за період з 22.03.2021 по 03.08.2021 становить 44195,59 грн, з яких: 16631,44 грн - заборгованість за кредитом, 27564,15 грн - заборгованість за несплаченими відсоткам за користування кредитом. Позичальником на користь кредитодавця сплачено по договору 20147,00 грн.
ТОВ «Таліон Плюс» у розрахунку заборгованості за кредитним договором донарахувало відсотки за період з 04.08.2021 року по 29.09.2021, у зв`язку з чим заборгованість відповідача склала 65999,23 грн, з яких: 16631,44 грн - заборгованість за кредитом, 49367,79 грн - заборгованість за несплаченими відсоткам за користування кредитом.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01.
Згідно із п.2.1 укладеного договору, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором.
Відповідно до п.п. 1.3. договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
28.11.2019 ТОВ "Таліон плюс" та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" уклали додаткову угоду № 19 до договору № 28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої сторони дійшли згоди викласти п. 8.2 договору в наступній редакції: "строк дії цього договору починає перебіг у момент, визначений у п. 8.1. цього договору та закінчується 31.12.2020, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором".
31.12.2020 ТОВ "Таліон плюс" та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" уклали додаткову угоду № 26 до договору № 28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції, зокрема п. 8.2 у такій: "строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1. цього договору та закінчується 31.12.2021, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором".
Додатковою угодою №27 від 31.12.2021 строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 продовжено до 31.12.2022. Укладанням додаткової угоди №31 від 31.12.2022 та додаткової угоди №32 від 31.12.2023 строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 продовжено до 31.12.2024.
Відповідно до 4.1. договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог.
Згідно з реєстром прав вимоги № 145 від 03 серпня 2021 року ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" передало ТОВ "Таліон плюс" право грошової вимоги за кредитним договором № 351598322 від 22.03.2021.
05 серпня 2020 року між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» (фактор) та ТОВ «Таліон плюс» (клієнт) укладений договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до п. 2.1. якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку (п.4.1).
Додатковою угодою №2 та від 03.08.2021 та додатковою угодою № 3 від 30 грудня 2020 року строк зазначеного договору факторингу продовжено до 30 грудня 2024 року.
Згідно із підписаним 31 серпня 2023 року реєстру прав вимог № 11 ТОВ «Таліон плюс» відступив ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» право вимоги до відповідача за договором № 351598322 від 22.03.2021 в сумі 65999,23 грн. 
11 липня 2025 року між позивачем (фактор) та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» (клієнт) укладено договір факторингу №11/07/25-Е, відповідно до п. 1.1. якого клієнт зобов`язався відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників.
Відповідно до п. 1.2. цього договору перехід прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.
14 липня 2025 року між сторонами зазначеного договору факторингу також підписаний акт прийому-передачі реєстру боржників. Відповідно до витягу з цього реєстру боржників позивач набув право вимоги до відповідача за договором № 351598322 від 22.03.2021 в сумі 65999,23 грн. 
Відповідно до частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. 
Положеннями частини 1 статті 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (ч. 3 ст. 207 ЦК України).
Згідно із підпунктом п`ять частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження укладання із відповідачем електронного договору про надання кредиту № 351598322 від 22.03.2021. Зазначений договір відповідач підписав у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому за правовими наслідками цей договір прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі.
Суд вважає, що позивачем доведено факт надання грошових коштів за кредитним договором в сумі 22000,00 грн. Зазначене підтверджується листом АТ «Укрсиббанк» від 24.04.2026, відповідно до якого на ім`я відповідача банком емітована платіжна картка НОМЕР_1 , рухом коштів по картці за період з 22.03.2021 по 04.04.2021 та відомостями платіжних доручень ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога».
Як регламентовано ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження (ст.1080 ЦК України).
За сформованою позицією Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц тлумачення ч. 1 ст. 512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору факторингу (глава 73 ЦК України).
Оскільки сторонами договорів факторингу дотримані умови договорів, що встановлюють порядок та процедуру відступлення права вимоги за кредитним договором, тому суд дійшов висновку, що позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 351598322 від 22.03.2021.
Щодо заборгованості відповідача.
З розрахунку заборгованості вбачається, що сукупна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 65999,23 грн, з яких: 16631,44 грн - заборгованість за кредитом, 49367,79 грн - заборгованість за несплаченими відсоткам за користування кредитом, які нараховані за період з 22.03.2021 по 29.09.2021.
Визначаючи необхідну до стягнення заборгованість за відсотками у розмірі 49367,79 грн, позивач обґрунтовував цей розрахунок, пославшись на погоджені сторонами: п.1.3. кредитного договору, за яким строк кредиту може бути продовжено позичальником шляхом здійснення оплати, а також п. 1.7 кредитного договору, відповідно до якого факт користування позичальником сумою кредиту після закінчення строку, є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, тобто строк, на який надається кредит позичальнику, переноситься на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше ніж на 90 календарних днів.
Суд зауважує, що відповідно до п.1.3 договору № 351598322 сторони погодили, що встановлений в п. 1.2 договору тридцятиденний строк може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом цього строку оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду.
Зважаючи на вимоги статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що відповідач, здійснюючи 02 квітня 2021 року платіж в сумі 1450,00 грн активував функцію продовження строку дисконтного періоду та таким чином виявив своє волевиявлення на продовження строку кредитування.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Встановлюючи у п. 1.4.3 Договору підвищений процент саме за користування кредитом після порушення кредитного зобов`язання, сторонами було встановлено підвищене основне зобов`язання зі сплати договірних процентів.
Наслідок у виді встановлення продовження строку кредитування у разі порушення позичальником зобов`язання зі сплати відсотків та встановлення відсотків у підвищеному розмірі суперечить зазначеній вище практиці Великої Палати Верховного Суду. 
Враховуючи споживчий характер правовідносин, суд виходить із того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з фінансовою установою фактично не є рівними.
Отже, за умовами кредитного договору сторони встановили строк кредитування 30 днів, тобто до 22 квітня 2021 року. Доказів того, що позичальник в порядку, визначеному п. 1.3 договору, ініціював продовження строку користування позикою матеріали справи не містять. Відтак, суд дійшов висновку, що сума заборгованості за відсотками за договором № 351598322 повинна нараховуватись в межах тридцятиденного строку кредитування (п.1.2. договору) за процентною ставкою 0,66 %, яка визначена в 1.4.1 договору.
Сума відсотків за договором становить 3539,71 грн (6000,00 грн х 0,66 % х 5 днів) + (17000,00 грн х 0,66 % х 4 дні) + ((17000,00 грн – 651,40 грн) х 0,66 % х 2 дні) + ((22000,00 грн – 651,40 грн) х 0,66 % х 19 дні).
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 767540671, сформованого первісним позикодавцем, відповідачем сплачено загалом 20147,00 грн, з яких 651,40 грн первісним позикодавцем спрямовано на погашення тіла кредиту 02 квітня 2021 року.
Положеннями ст. 534 ЦК України передбачено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Відтак, сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 5392,71 грн (22000,00 грн – 651,40 грн) – (19456,60 грн - 3539,71 грн)), що становить борг відповідача за тілом кредиту.
Позивачем не заявлялась вимога щодо стягнення процентів в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України. 
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлялась у позовній заяві вимога про відшкодування понесених ним судових витрат, які складаються в тому числі із витрат понесених на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави(ч.1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3).
Частиною 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При вирішенні цього питання суд враховує, що справа про стягнення заборгованості за кредитним договором для не є спором значної складності, не потребує дослідження великого обсягу доказів та залучення багатьох учасників. Фактично адвокатом складено лише позовна заява, що не є складною за змістом. Судовий розгляд справи здійснений без участі представника позивача, що не потребувало витрат часу адвоката для участі у судових засіданнях.
Отже, з урахуванням категорії справи, рівня складності юридичної кваліфікації правовідносин, обсягу наданих позивачу послуг з правничої допомоги, змісту поданих процесуальних документів, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, суд дійшов висновку, щодо зменшення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу позивача до 2500,00 грн. 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України.
Рішенням суду стягнуто на корить позивача 5392,71 грн, що становить 8,17 % від ціни позову, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 217,52 грн (2662,40 грн х 8,17 %).
Керуючись ст. ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 а на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 351598322 від 22.03.2021 у розмірі 5392,71 грн, що становить борг відповідача за тілом кредиту.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» витрати по сплаті судового збору у розмірі 217,52 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Сторони та учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», місцезнаходження: м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд. 6, кв. 13, ЄДРПОУ 42986956.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 14.09.2026.

Суддя Кіндер В.А.