Справа № 522/24222/25-Е
Провадження №:2/138/560/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.07.2026    м.Могилів-Подільський
Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі:
головуючого судді Київської Т.Б.,
за участю секретаря Бугери І.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та додаткових витрат на утримання дитини, 
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, однак спільне життя не склалось та шлюб між ними було розірвано. Сторони є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач добровільної участі у матеріальному забезпеченні дитини не бере, а тому позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить (з урахуванням зміненого предмета позову) стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання їх неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Крім того, відповідач лише частково виконував свій обов`язок щодо утримання дитини до 26.03.2025, однак після цього повністю самоусунувся від утримання доньки. При цьому, позивач не могла звернутись до відповідача з листом про врегулювання питання, оскільки відповідач проживає за кордоном та його місцезнаходження невідоме. Позивач намагалась врегулювати питання сплати аліментів шляхом спілкування з батьком дитини через месенджери, однак він її ігнорував. Таким чином, наявні підстави для стягнення аліментів починаючи з 01.04.2025 і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, дитина потребує систематичного лікування та нагляду, регулярного відвідування офтальмолога, а також проходження медикаментозного, апаратного або комбінованого лікування з метою запобігання подальшому погіршення зору. Усі витрати несе лише позивач, тоді як відповідач участі не бере. Вказані обставини є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 12868,90 грн.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області 30.12.2025 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 13.02.2026 за клопотанням представника позивача витребувано докази.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02.03.2026 постановлено здійснювати розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін), а також витребувано докази.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30.03.2026 за клопотанням представника позивача витребувано докази.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 19.06.2026 задоволено заяву представника позивача про зміну предмета позову та постановлено подальший судовий розгляд проводити з урахуванням зміненого предмета позову.
Позивач та її представник в судове засідання не з`явились. Представник позивача подав до суду заяву в якій просив судовий розгляд проводити у їх відсутність. Позовні вимоги підтримав. Також у судовому засіданні 29.04.2026 позивач та її представник надали суду пояснення, які є аналогічними тим обставинам, які зазначені у позові. Крім того надали згоду на проведення заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце проведення судового засідання щоразу повідомлявся завчасно та належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання, однак поштові відправлення щоразу повертались до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до ст.128 ЦПК України є належним повідомленням.
Враховуючи зазначені обставини, у судовому засіданні 29.04.2026 суд постановив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, відповідно до положень ст. 280-281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази суд, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, враховуючи таке.
Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 08.01.2024 було розірвано. 
Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .
Як стверджує позивач, донька проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, тоді як відповідач самоусунувся від свого обов`язку по утриманню дитини.
Відповідно до довідки Одеського міського ліцею №56 Одеської міської ради №511 від 06.10.2025 ОСОБА_3 навчається у Одеському ліцею №56 з 01 вересня 2018 року та наразі є ученицею 11-В та навчається за очною формою навчання. 
Позивачем також надано до суду: переписку з месенджера з контактом «Витя»; квитанції про оплату товарів, зокрема, рукавичок, лосин з хутром, таблетки; консультативні висновки лікаря офтальмолога з рекомендаціями щодо лікування; рецепти на придбання послуг з огляду та лікування дитини на загальну суму 25737,80 грн.
Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. 
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
В частині 3 статті 181 СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. 
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 1-3, ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років - 3512 гривень.
Крім того, при вирішенні даного спору суд враховує те, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Таким чином, усі діти є рівними в своїх правах, в тому числі у праві на отримання відповідного утримання від батьків.
Враховуючи положення вказаних вище норм, та те що, відомостей про наявність тяжких захворювань або інших вад здоров`я суду, непрацездатність відповідача суду не надано, так як і наявності у нього інших утриманців, зважаючи на положення ст. 141, 180-183, 191 СК України, зокрема, щодо солідарного обов`язку батьків на утримання неповнолітніх дітей, а також те, що позивач стверджує ту обставину, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, то суд вважає, що наявні підстави для ухвалення рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі частки від усіх видів доходу відповідача, щомісячно.
Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформованої в постанові від 18.05.2020 по справі № 215/5867/17, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині.
Так, позивач просить присудити аліменти за минулий час, а саме починаючи з 01.04.2025 і до досягнення дитиною повноліття.
Разом з тим, суд не може врахувати надане до суду листування в месенджері, щодо необхідності перерахування коштів на утримання дитини, оскільки неможливо однозначно ідентифікувати осіб, що вели переписку. Також, позивачем не надано доказів того, що вона направляла листи, проєкт договору на зареєстровану адресу проживання відповідача. При цьому, стверджуючи ту обставину, що відповідач перебуває за межами України позивачем теж не надано доказів та більш того, з отриманої судом інформації з Державної прикордонної служби України слідує, що відповідач останній раз перетинав державний кордон 26.01.2021 у напрямку «в`їзд» в Україні, тобто доказів того, що відповідач здійснив виїзд за межі України, матеріали справи не містять.
Також, суд звертає увагу на те, що згідно відповіді №2540933 від 31.03.2026 з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела та суми доходів, у відповідача за період з 1 кварталу 2024 року по 4 квартал 2026 року відсутні будь-які доходи.
Таким чином, на думку суду, позивачем не доведено ту обставину, що відповідач ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини, а тому у задоволенні вимоги про присудження аліментів починаючи з 01.04.2025 слід відмовити та призначити аліменти починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 04.11.2025 і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно із частиною 1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.
У п.18 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.
Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ними аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.
Відповідно до частини 2 статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз наведених норм закону вказує на те, що базові постійні потреби дитини покриваються за рахунок аліментів. Проте, в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку або хронічну хворобу, тощо.
Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) та 09 вересня 2019 року в справі № 344/5315/18 (провадження № 61-6722св19).
На переконання суду понесені позивачем, витрати пов`язані з лікуванням та профілактикою хвороби дитини є розумними, ознак будь - якого необґрунтованого завищення таких витрат на шкоду відповідачу судом не встановлено.
Підсумовуючи викладене вище суд вважає, що позивачем понесено додаткові витрати, пов`язані з хворобою спільної дитини сторін в розмірі 25737,80 грн., а тому визначає, що додаткові витрати, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становлять 12868,90 гривень, тобто половину тих коштів, які витрачені позивачем.
Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині та необхідності стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 12686,90 грн.
Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів.
Враховуючи положення вказаних вище норм суд дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України, рішення суду щодо стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.
На підставі викладеного та керуючись ст.5 Закону України «Про судовий збір», ст. 141,180-183,191 СК України, ст. 12, 13, 81, 89, 141, 142, 178, 247, 263-265, 274, 279, 430 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.11.2025 і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 12868 гривень 90 копійок.
В задоволенні іншої частини позовних - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1331 гривень 20 копійок на користь Державної судової адміністрації України.
На підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України допустити дане рішення до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Суддя:              Т.Б.Київська