ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2026 року   Справа № 906/1572/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Саврій В.А., суддя Крейбух О.Г. ,  суддя Коломис В.В. 

при секретарі судового засідання Зенюковій К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Кривича Костянтина Володимировича на рішення Господарського суду Житомирської області від 14.04.2026 (повний текст - 20.04.2026) у справі №906/1572/25 (суддя Давидюк В.К.)
за позовом Фізичної особи-підприємця Кривича Костянтина Володимировича
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Всесвіт 2023" 
про визнання дій відповідача порушенням прав на торговельну марку та зобов`язання припинити порушення прав інтелектуальної власності

за участю представників:
позивача (скаржника) – Жаворонков Петро Євгенійович (поза межами приміщення суду);

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 14.04.2026 у справі №906/1572/25 відмовлено у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Кривича Костянтина Володимировича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Всесвіт 2023" про визнання дій відповідача порушенням прав на торговельну марку та зобов`язання припинити порушення прав інтелектуальної власності.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням Фізична особа-підприємець Кривич Костянтин Володимирович звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.
Апелянт вважає рішення незаконним і необґрунтованим, оскільки суд неповно дослідив обставини справи, неправильно оцінив докази та застосував норми матеріального і процесуального права.
Стверджує, що ця справа не є тотожною попередній справі №906/1183/24, оскільки стосується нового періоду порушення - 2025– 2026 років, нових фактичних обставин і нової доказової бази. Зокрема, до справи подано висновок спеціаліста від 10.03.2026, який підтверджує схожість позначень до ступеня змішування. Такого доказу у попередній справі не було. Крім того, у цій справі заявлено вимогу про визнання дій відповідача порушенням прав на торговельну марку.
За доводами апелянта, суд першої інстанції безпідставно не надав належної оцінки висновку спеціаліста, який має безпосереднє значення для встановлення схожості спірних позначень. Також суд помилково дійшов висновку, що розміщення торговельної марки на вивісці не є її використанням. Закон прямо передбачає, що використанням торговельної марки є, зокрема, нанесення її на вивіску, використання у рекламі та при пропонуванні товарів. У даному випадку на фасаді магазину відповідача розміщено позначення «ОПТОВИЧОК», а в цьому ж місці здійснюється продаж товарів, що підтверджується фіскальним чеком. Отже, вивіска у поєднанні з фактичною господарською діяльністю свідчить про використання позначення у комерційній діяльності.
Апелянт також стверджує, що суд неправильно оцінив докази, розглянувши фотографію вивіски та фіскальний чек окремо, хоча саме в сукупності вони підтверджують факт використання спірного позначення. Крім того, суд формально порівняв позначення за шрифтом, регістром букв і наявністю рамки, не врахувавши загальне враження, а також фонетичну та семантичну схожість. Домінуючий словесний елемент «ОПТОВИЧОК» повністю збігається.
Помилковим вважає і висновок суду про неможливість встановити колір вивіски, оскільки в матеріалах електронної справи наявне кольорове фото, засвідчене електронним підписом. Це свідчить про неповне дослідження судом наданих доказів.
Також, на думку апелянта, суд неправильно дійшов висновку щодо відсутності використання торговельної марки у межах 35 класу МКТП, оскільки реалізація товарів є складовою комерційної діяльності. 
Суд неправильно застосував і практику Верховного Суду у справі №522/1029/18, відмовившись фактично оцінювати висновок спеціаліста через формальну відсутність у ньому фрази про підготовку для подання до суду. Суд першої інстанції вчинив підміну понять, застосувавши правову позицію щодо доказів 2014 року до сучасного процесуального документа 2026 року, що призвело до незаконної відмови у задоволенні позову та порушення принципу всебічного дослідження обставин справи
Таким чином, суд першої інстанції не дослідив належним чином нові факти порушення у 2025-2026 роках, не оцінив докази в їх сукупності, не надав належної оцінки висновку спеціаліста та неправильно застосував норми законодавства щодо використання і схожості торговельних марок.
З огляду на викладене апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 14.04.2026 у справі №906/1572/25 і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача повністю; витрати зі сплати судового збору та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу покласти на відповідача.
Листом від 07.05.2026 матеріали справи витребувано з Господарського суду Житомирської області.
18.05.2026 матеріали справи №906/1572/25 надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Кривича Костянтина Володимировича на рішення Господарського суду Житомирської області від 14.04.2026 у справі №906/1572/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на 20.07.2026 об 14:30год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м.Рівне, вул.Яворницького, 59, у залі судових засідань №4. Запропоновано відповідачу у строк до 12.06.2026 подати письмовий відзив на апеляційну скаргу.
Розпорядженням керівника апарату суду від 16.07.2026, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді - члена колегії Романюк Ю.Г. у період з 20.07.2026 по 31.08.2026, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №906/1572/25.
Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №906/1572/25 у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Крейбух О.Г., суддя Коломис В.В.
Ухвалою суду від 16.07.2026 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Кривича Костянтина Володимировича на рішення Господарського суду Житомирської області від 14.04.2026 у справі №906/1572/25 колегією суддів у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Крейбух О.Г., суддя Коломис В.В.
У судове засідання суду апеляційної інстанції 20.07.2026 відповідач - ТОВ «Всесвіт 2023» не забезпечив явку свого представника, причини неявки не повідомив.
Колегія суддів відмічає, що до суду повернулися копії ухвал про відкриття апеляційного провадження та про виправлення описки (з правильною датою та часом судового засідання), адресовані ТОВ «Всесвіт 2023» на його офіційну юридичну адресу (Житомирська область, Житомирський район, с.Оліївка, вул.Народницька, 1) з відміткою відділення поштового зв`язку: "адресат відсутній".
Згідно з ч.7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.
Відповідно до п.5 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Як встановлено п.82 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року №270 в чинній редакції, рекомендовані поштові відправлення з позначкою «Судова повістка», адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання поштових відправлень, під розпис. У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за зазначеною адресою, яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до суду.
У разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі №916/2349/17.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18), а також Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б та від 18.03.2021 у справі №911/3142/19, зокрема, містяться висновки, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.
Крім того, ухвала про відкриття апеляційного провадження та ухвала про виправлення описки з датою та часом судового засідання направлялася до Єдиного державного реєстру судових рішень, інформація якого має загальний доступ.
Тому, апеляційний господарський суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення ТОВ «Всесвіт 2023» про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Кривича Костянтина Володимировича на рішення Господарського суду Житомирської області від 14.04.2026 у справі №906/1572/25.
Враховуючи, що судом вчинено всі необхідні дії для завчасного та належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні у відповідності до вимог ст.269 ГПК України.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, надав пояснення по справі; просив суд скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 14.04.2026 у справі №906/1572/25 та прийняти нове, яким позов задоволити.

Розглядом матеріалів справи встановлено.
Свідоцтвом на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 від 11 жовтня 2010 року (очікувана дата закінчення строку дії свідоцтва – 25 серпня 2019 року) підтверджується, що Піскун Станіслав Олександрович набув права власності на знак класу 35 "ОПТОВИЧОК" (а.с.22).
Відповідно до рішення Державної служби інтелектуальної власності України від 25 грудня 2015 року право власності на знак для послуг класу 35 згідно із свідоцтвом України № НОМЕР_1 передано Кривичу Костянтину Володимировичу (а.с.14).
У Свідоцтві на торговельну марку № НОМЕР_2 від 17.05.2023 (очікувана дата закінчення строку дії свідоцтва – ІНФОРМАЦІЯ_1 ) зазначено таке зображення торговельної марки " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", поєднання кольорів, які охороняються - червоний, чорний та власника свідоцтва - Кривич Костянтин Володимирович, АДРЕСА_1 ; клас 35 (а.с.23-24).
Також як було встановлено, у провадженні Господарського суду Житомирської області перебувала справа №906/1183/24 за позовом ФОП Кривича К.В. до ТОВ "Всесвіт 2023" про: заборону ТОВ "Всесвіт 2023" використовувати для магазинів позначення " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", яке є схожим до ступеня змішування із торгівельною маркою " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (свідоцтво на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 від 11.10.2010 та відповідно до свідоцтва на торговельну марку № НОМЕР_2 від 17.05.2023); припинення порушення прав ФОП Кривич Костянтина Володимировича, як власника свідоцтва на знак для товарів та послуг (торгівельну марку) № НОМЕР_1 від 11.10.2010 та відповідно до свідоцтва на торговельну марку № НОМЕР_2 від 17.05.2023, шляхом зобов`язання відповідача демонтувати вивіски і рекламні матеріали магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", за адресою: АДРЕСА_2 , та стягнення з відповідача на користь позивача 9000,00 грн збитків (упущеної вигоди).
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 03.04.2025 у справі №906/1183/24 у задоволенні позову ФОП Кривича К.В. було відмовлено.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.07.2025 вказане рішення залишено без змін.
22.10.2025 позивач придбав товар на 50 грн згідно з копією фіскального чеку ІД 000045022836 в магазині АДРЕСА_2 (а.с.21).
24.10.2025 позивач направив відповідачу претензію на адресу: вул.Народицька, 1, с.Оліївка, Житомирський р-н, Житомирська обл., 12402, про неправомірне використання торгової марки, в якій вимагав у семиденний строк з моменту одержання цієї претензії здійснити демонтаж вивісок, табличок, написів "ОПТОВИЧОК" (а.с.15-16).
Докази отримання відповідачем вказаної претензії та відповіді на неї матеріали справи не містять.
Відповідно до поданого позивачем висновку спеціаліста (представника у справах інтелектуальної власності (патентного повіреного)) за результатами дослідження об`єктів інтелектуальної власності від 10.03.2026:
1. Комбіноване позначення “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ”, нанесене на вивісці магазину, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 і належить ТОВ “Всесвіт 2023”, є схожим настільки, що його можна сплутати із зареєстрованою торговельною маркою за свідоцтвом України на знак для товарів і послуг №129905.
2. Комбіноване позначення “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ”, нанесене на вивісці магазину, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 і належить ТОВ “Всесвіт 2023”, є схожим настільки, що його можна сплутати із зареєстрованою торговельною маркою за свідоцтвом України №333013.
Наразі, позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області з вимогами: визнати дії ТОВ "Всесвіт 2023" щодо використання позначення "ОПТОВИЧОК на фасаді магазину за адресою: Житомирська область, Житомирський район, село Оліївка, вул. Народицька, будинок 1, порушенням прав ФОП Кривича К.В. на торговельну марку за свідоцтвами №129905 та №333013; зобов`язати ТОВ "Всесвіт 2023" припинити порушення прав інтелектуальної власності ФОП Кривича Костянтина Володимировича шляхом демонтажу вивіски з зображенням торговельної марки " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", розміщеної на фасаді будівлі за адресою: Житомирська область, Житомирський район, село Оліївка, вул.Народицька, будинок 1.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:
Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 418 Цивільного кодексу України встановлено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.
Як передбачено частиною 1 статті 420 Цивільного кодексу України, до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення.
Відповідно до ст.492 Цивільного кодексу України, торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів.
За змістом частин 1, 2 статті 493 Цивільного кодексу України, суб`єктами права інтелектуальної власності на торговельну марку є фізичні та юридичні особи.
Приписи статті 494 Цивільного кодексу України визначають, що набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом.
Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом.
Набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку, яка має міжнародну реєстрацію або визнана в установленому законом порядку добре відомою, не вимагає засвідчення свідоцтвом.
Частинами 1, 2 статті 495 Цивільного кодексу України встановлено, що майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є: право на використання торговельної марки; виключне право дозволяти використання торговельної марки; виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.
Майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку належать володільцю відповідного свідоцтва, володільцю міжнародної реєстрації, особі, торговельну марку якої визнано в установленому законом порядку добре відомою, якщо інше не встановлено договором.
За змістом статті 1 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", торговельна марка - позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб; зареєстрована торговельна марка - торговельна марка, на яку видано свідоцтво або яка має міжнародну реєстрацію, що діє на території України.
Відповідно до частин 2-4 статті 5 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", об`єктом торговельної марки може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, кольори, форма товарів або їх пакування, звуки, за умови що такі позначення придатні для відрізнення товарів або послуг одних осіб від товарів або послуг інших осіб, придатні для відображення їх у Реєстрі таким чином, що дає змогу визначити чіткий і точний обсяг правової охорони, що надається.
Набуття права на торговельну марку засвідчується свідоцтвом.
Обсяг правової охорони, що надається, визначається зображенням торговельної марки та переліком товарів і послуг, внесеними до Реєстру, і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією внесеного до Реєстру зображення торговельної марки та переліком товарів і послуг.
Відповідно до частини 4 статті 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", використанням торговельної марки визнається нанесення її на будь-який товар, для якого торговельну марку зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням торговельної марки з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення).
Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Також колегія суддів з аналізу вказаних норм приходить до висновку, що торговельна марка має здійснювати розрізняльну функцію, виділяти товар серед маси аналогічних, яким притаманні такі самі споживчі якості, так як її призначення полягає в тому, щоб індивідуалізувати товар на ринку, відмежувати його від схожих товарів інших виробників.
Схожість до ступеня змішування базується на загальному враженні, що створюють знаки для товарів і послуг. Під час купівлі товару споживач зазвичай візуально сприймає знак, що позначає товари. Споживач сприймає товар та не аналізує окремо слово.
У справі у якій позивач доводить порушення свого права інтелектуальної власності, така особа доводить не лише факт існування схожого напису (котрий по своїй суті містить і певні конструктивно-дизайнерські відмінності), але й зобов`язана довести належними і допустимими доказами факт схожості аби на основі такого доказу суд міг би безперечно прийти до відповідного висновку.
З наданих позивачем копій документів вбачається, що позивач набув право власності на торговельну марку згідно із Свідоцтвом на торговельну марку №333013 від 17 травня 2023 року (очікувана дата закінчення строку дії свідоцтва – 2 червня 2031 року), де зазначено таке зображення: " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", поєднання кольорів: червоний, чорний та власник свідоцтва - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; клас 35; знак зображений чіткими чорними великими друкованими літерами, обведеними рівною, прямокутною рамкою червоного кольору (а.с.22-24).
З наданого позивачем фото вивіски з зображенням назви на магазині "оптовичок" вбачається, що словесний елемент виконаний кирилицею рукописним курсивним жирним шрифтом білого кольору, всі літери малі. Словесний елемент розташований на бузковому фоні і вміщений у жирну видовжену рамку білого кольору, утворену вигнутою лінією, що повторює верхній, нижній і бічні контури слова. По зовнішньому периметру рамка оконтурена тонкою лінією темно-синього кольору. При цьому дане зображення не містить прямокутної рамки, що входить у загальний зареєстрований знак позивача.
Суд враховує, що на зворотній стороні копії Свідоцтва на торговельну марку №333013 від 17.05.2023 зазначено перелік товарів та послуг за класом 35, зокрема, адміністративна допомога щодо певних видів діяльності, забезпечення інформацією в сфері підприємницької діяльності за допомогою вебсайтів, організовування виставок на комерційні або рекламні потреби, оформлення вітрин, послуги зі створювання та керування списками подарунків, послуги з імпорту - експорту, послуги щодо комерційного посередництва.
В той же час, згідно із відомостями (витягом) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, ТОВ "Всесвіт 2023" зазначено такі види діяльності: 47.11 - роздрібна торгівля не в спеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний); 47.19 - інші види роздрібної торгівлі не в спеціалізованих магазинах (а.с.31).
Таким чином, позивач не надав належних доказів щодо того, що відповідач надає послуги за класом 35, зазначеним у Свідоцтві на торговельну марку № 333013 від 17.05.2023 і отримує за це плату.
Крім того, використання на вивісці магазину, який спеціалізується на торгівлі товарами загального вжитку, назви "оптовичок", не може розцінюватися як порушення прав позивача, враховуючи також географічну віддаленість між здійсненням підприємницької діяльності позивача - м. Кременчук, Полтавська область та здійсненням підприємницької діяльності відповідача - Житомирська область, Житомирський район, село Оліївка.
Як правильно відмітив суд першої інстанції, долучений до матеріалів справи чек, окрім як зазначення на ньому юридичного найменування відповідача - ТОВ "Всесвіт 2023" не засвідчує про використання спірної вивіски в господарській діяльності товариства, зокрема шляхом її адаптації чи співставлення, з товарами, що продаються в магазині відповідача та використанням на цих товарах спірної марки, що охороняється Свідоцтвом за № НОМЕР_2 .
Також позивач належними і допустимими доказами не довів, що відповідач використовує спірне позначення саме на товарах і послугах.
Колегія суддів також враховує, що у провадженні Господарського суду Житомирської області перебувала справа №906/1183/24 за позовом ФОП Кривича К.В. до Товариства з обмеженою відповідальністю "Всесвіт 2023" про: заборону ТОВ "Всесвіт 2023" використовувати для магазинів позначення " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", яке є схожим до ступеня змішування із торгівельною маркою " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (свідоцтво на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 від 11.10.2010 та відповідно до свідоцтва на торговельну марку № НОМЕР_2 від 17.05.2023); припинення порушення прав ФОП Кривич Костянтина Володимировича, як власника свідоцтва на знак для товарів та послуг (торгівельну марку) № НОМЕР_1 від 11.10.2010 та відповідно до свідоцтва на торговельну марку № НОМЕР_2 від 17.05.2023, шляхом зобов`язання відповідача демонтувати вивіски і рекламні матеріали магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", за адресою: АДРЕСА_2 . стягнення з відповідача на користь позивача 9000,00 грн збитків (упущеної вигоди).
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 03.04.2025 у справі №906/1183/24 у задоволенні позову ФОП Кривича К.В. було відмовлено.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.07.2025 вказане рішення залишено без змін.
Відмовляючи у задоволенні позову, суди встановили, що відповідно до наявного в матеріалах справи фото вивіски з зображенням назви на магазині "оптовичок", де за словами позивача здійснюється підприємницька діяльність відповідача, графічно вбачається, що знак оформлений писаними малими білими літерами на фіолетовому фоні, обведеними білою хвилястою лінією. Суди констатували, що вказані зображення подібні лише фонетично, однак, відрізняються за оформленням, кольором, та написанням літер. Також суди дійшли висновку, що позивач не надав належних доказів щодо того, що відповідач надає послуги за класом 35, зазначеним у Свідоцтві на торговельну марку №333013 від 17 травня 2023 року і отримує за це плату. Додатково, суд апеляційної інстанції вказав, що долучений до матеріалів справи чек, окрім як зазначення на ньому юридичного найменування відповідача, аж ніяк не засвідчує про використання спірної вивіски в господарській діяльності товариства, зокрема шляхом її адаптації чи співставлення, з товарами, що продаються в магазині відповідача та використанням на цих товарах спірної марки, що охороняється Свідоцтвом за №333013. Відтак суд резюмуючи все вищевказане констатує, що саме по собі написання слова "оптовичок", яке зазначене на вивісці магазину, зображеному на фото, яке надав позивач, і котре не співпадає із зображенням слова "ОПТОВИЧОК" як торговою маркою позивача як за форматом, так і за графічним оформленням (доказів що б спростували такі висновки судів апелянт не подав, а ні суду першої інстанції, а ні суду апеляційної інстанції).
Згідно з ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили.
Колегія суддів погоджується, що рішення Господарського суду Житомирської області від 03.04.2025 та постанова Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.07.2025 у справі №906/1183/24 мають преюдиціальне значення, а встановлені при їх ухваленні обставини повторного доказування у цій справі, в силу ч.4 ст.75 ГПК України, не потребують.
За доводами позивача тотожність позовів у справі №906/1183/24 і справі №906/1572/25 відсутня, оскільки: зафіксовано новий період та новий факт порушення після винесення рішення у справі №906/1183/24; подано висновок спеціаліста (представника у справах інтелектуальної власності, патентного повіреного) за результатами дослідження об`єктів інтелектуальної власності, складений 10.03.2026 (а.с.77-84).
Наявність висновку спеціаліста, на думку позивача, докорінно змінює обґрунтування позову, оскільки факт схожості підтверджений фахівцем у сфері інтелектуальної власності; змінено предмет позову, оскільки додано вимогу про визнання дій порушенням.
Частиною 1 статті 42 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.71 ГПК України, спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо).
Допомога та консультації спеціаліста не замінюють висновок експерта (ч.2 ст.71 ГПК).
За приписами ст.98 ГПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Відповідно до статті 71 Господарського процесуального кодексу України спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій.
Отже, процесуальний статус спеціаліста у господарському судочинстві виникає у особи внаслідок її призначення судом для виконання визначених статтею 71 ГПК України функцій.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, особа, яка склала поданий позивачем документ, судом спеціалістом не призначалася, процесуальні дії за участю такої особи судом не проводилися, а сам документ складений поза межами здійснення судом відповідних процесуальних дій.
За таких обставин зазначена особа не набула процесуального статусу спеціаліста у розумінні статті 71 ГПК України, а поданий документ не є висновком спеціаліста, складеним у порядку, передбаченому цією нормою Кодексу.
Водночас сама назва документа як «висновку спеціаліста» не визначає його процесуального статусу. 
Питання щодо доказового значення такого документа підлягає вирішенню судом з урахуванням його змісту, способу отримання та відповідності вимогам до відповідного виду доказів.
Також суд враховує, що долучений до матеріалів справи висновок спеціаліста не є висновком судового експерта у розумінні статті 98 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у ньому відсутні передбачені законом відомості про особу, яка проводила дослідження, зокрема дані про кваліфікацію судового експерта, стаж експертної роботи та інші відомості, необхідні для підтвердження відповідного процесуального статусу.
Крім того, у висновку відсутнє зазначення про попередження особи, яка його складала, про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а також не зазначено, що дослідження проведено саме для подання до суду.
Суд також враховує, що відповідно до частини першої статті 98 ГПК України висновок експерта є результатом дослідження, проведеного експертом на підставі спеціальних знань, а тому доказове значення такого висновку нерозривно пов`язане із процесуальним статусом особи, яка його склала, та дотриманням установленої законом процедури його підготовки.
Отже, поданий позивачем документ не відповідає вимогам, що пред`являються до висновку експерта як засобу доказування, а тому і не може мати таке саме доказове значення як висновок експерта.
Оцінивши висновок спеціаліста від 10.03.2026 у сукупності з іншими доказами, суд не погоджується з викладеними у ньому доводами про схожість спірного позначення та торговельної марки позивача до ступеня змішування.
Відповідно до змісту самого висновку спеціаліст досліджував два комбіновані позначення. При цьому у висновку зазначено, що їх загальне зорове враження є лише частково схожим, а за окремими візуальними ознаками позначення відрізняються.
Зокрема, зареєстрована торговельна марка позивача містить словесний елемент «ОПТОВИЧОК», виконаний великими чорними друкованими літерами у прямокутній червоній рамці. Натомість спірне позначення відповідача містить слово «оптовичок», виконане малими білими стилізованими літерами на бузковому фоні, з іншим графічним оформленням та іншою формою обрамлення.
Отже, при безпосередньому сприйнятті позначень споживачем вони мають істотні відмінності за шрифтом, регістром літер, кольоровим оформленням, фоном, характером та формою графічного обрамлення. 
Зазначені відмінності не є формальними, оскільки саме сукупність словесних та графічних елементів формує загальне враження від комбінованого позначення.
Висновок спеціаліста про схожість фактично ґрунтується переважно на тотожності словесного елемента «ОПТОВИЧОК». Разом з тим сама по собі тотожність окремого словесного елемента не свідчить автоматично про схожість комбінованих позначень у цілому до ступеня змішування.
Збіг позначень за використаним словом, кириличним алфавітом та горизонтальним розташуванням напису не може мати визначального значення без урахування істотних відмінностей у графічному виконанні позначень. Зокрема, використання різних шрифтів, кольорів, регістру літер, фону та графічного оформлення створює різне загальне візуальне сприйняття позначень.
При цьому наведене у висновку спеціаліста співвідношення окремих ознак схожості та відмінності саме по собі не може бути підставою для висновку про наявність схожості до ступеня змішування. Законодавство не передбачає механічного підрахунку кількості схожих та відмінних ознак. Визначальним є загальне сприйняття позначень у їх сукупності.
Посилання спеціаліста на фонетичну тотожність позначень також не може мати самостійного вирішального значення, оскільки така тотожність обумовлена використанням одного й того самого словесного елемента. Однак фонетичний збіг не усуває істотних візуальних та графічних відмінностей між комбінованими позначеннями.
Аналогічно, семантична схожість обумовлена однаковим словесним елементом і фактично є наслідком його однакового лексичного значення. 
Проте однакове значення слова саме по собі не доводить, що споживач сприйматиме два різні за графічним виконанням позначення як такі, що походять від одного суб`єкта господарювання.
Таким чином, висновок спеціаліста в частині встановлення фонетичної тотожності словесного елемента суд оцінює як такий, що підтверджує збіг використаного слова.
Водночас висновок про схожість комбінованих позначень у цілому до ступеня змішування суд вважає недостатньо обґрунтованим, оскільки він не враховує належним чином сукупність істотних візуальних та графічних відмінностей між позначеннями.
Отже, у своєму висновку спеціаліст фактично довів тотожність словесного елемента, але не довів схожість комбінованих позначень у цілому до ступеня змішування. При цьому візуальні відмінності між позначеннями є не другорядними, а істотними: різні шрифти, регістр літер, кольори, фон, форма та оформлення рамки.
За таких обставин суд не може покласти висновок спеціаліста від 10.03.2026 в основу висновку про наявність схожості спірного позначення із торговельною маркою позивача до ступеня змішування.
Зважаючи на вищевказане, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про не доведення позивачем належними доказами факту використання відповідачем в господарській діяльності його торгівельної марки " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", а тому позов не підлягає задоволенню.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
Враховуючи наявні у матеріалах справи докази, встановлені факти та зміст позовних вимог, виходячи із засад розумності і справедливості, колегія суддів вважає, що Господарський суд Житомирської області дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Кривича Костянтина Володимировича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Всесвіт 2023" про визнання дій відповідача порушенням прав на торговельну марку та зобов`язання припинити порушення прав інтелектуальної власності.
Згідно з ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.
При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі "Гарсія Руїс проти Іспанії").
В силу приписів ч.1 ст.276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.
Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Кривича Костянтина Володимировича на рішення Господарського суду Житомирської області від 14.04.2026 у справі №906/1572/25 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 24.07.2026.

Головуючий суддя Саврій В.А. 

Суддя   Крейбух О.Г. 

Суддя   Коломис В.В.