ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 460/4627/25 пров. № А/857/16800/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Ільчишин Н.В., Матковської З.М.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області,
на окрему ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 03 березня 2026 року (суддя – Щербаков В.В., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м. Рівне, дата складання повного тексту – 03.03.2026), 
в адміністративній справі №460/4627/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області,
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинення певних дій,

встановив: 

У березні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просила: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Київській області про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 16.10.2024 року №172650009616; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати пенсію із зменшенням пенсійного віку з 17.09.2024 року, відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 в справі №460/4627/25 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2025 рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 скасовано та ухвалено постанову про задоволення позову. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 16.10.2024 року №172650009616 про відмову в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи” з 17 вересня 2024 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області на користь позивача судові витрати у розмірі 3028,00 грн.. 
24.02.2026 позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву у порядку ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України, за змістом якої просила суд: 1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2025 у справі №460/4627/25, яка полягає у нездійсненні виплати позивачу пенсії у призначеному розмірі щомісячними платежами після набрання судовим рішенням законної сили; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону щодо виконання судового рішення.
Окремою ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, суб`єкта владних повноважень на виконання рішення суду у справі №460/4627/25 - задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2025 у справі №460/4627/25, яка полягає у нездійсненні виплати ОСОБА_1 пенсії у призначеному розмірі щомісячними платежами після набрання судовим рішенням законної сили. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону щодо виконання судового рішення. Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Кіровоградській області тридцятиденний строк з дня отримання (вручення) копії цієї ухвали для подання до суду доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону під час виконання судового рішення. 
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 06.03.2026 виправлено, не змінюючи при цьому змісту та суті судового рішення, описку, допущену в ухвалі Рівненського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 в адміністративній справі №460/4627/25, виклавши 4 абзац резолютивної частини ухвали в наступній редакції: "Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Київській області тридцятиденний строк з дня отримання (вручення) копії цієї ухвали для подання до суду доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону під час виконання судового рішення". 
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 11.03.2026 виправлено, не змінюючи при цьому змісту та суті судового рішення, описку, допущену в ухвалі Рівненського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 в адміністративній справі №460/4627/25, виклавши 4 абзац резолютивної частини ухвали в наступній редакції: "Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Рівненській області тридцятиденний строк з дня отримання (вручення) копії цієї ухвали для подання до суду доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону під час виконання судового рішення". 
З окремою ухвалою суду першої інстанції від 03.03.2026 не погодився відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що окрема ухвала суду ухвалена з порушенням вимог ст. 242 КАС України, а тому підлягає скасуванню з підстав викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні справи не було враховано, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2025 призначено ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи” з 17 вересня 2024 року. Розмір пенсії з 17.09.2024 становить 2980,00 грн., з 01.03.2025 - 3323,00 грн, що підтверджується рішенням про призначення пенсії. При винесенні окремої ухвали та визнаючи дії Головного управління протиправними щодо виконання рішення суду, судом було зроблено хибний висновок про те, що Головне управління безпідставно не провело виплату пенсії позивачу у повному обсязі після набрання рішення законної сили, мотивуючи це п.1 Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень від 14.07.2025 № 821. Невиплачені протягом поточного бюджетного періоду суми нарахованих на виконання рішень суду сум пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці) за минулий час і перерахованих пенсій за рішенням суду виплачуються в наступному бюджетному періоді в межах встановлених бюджетних асигнувань у порядку, передбаченому пунктами 5 - 7 цього Порядку.
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену окрему ухвалу суду та ухвалити нову, якою відмовити позивачу у задоволенні заяви. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість окремої ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити, з урахуванням наступного. 
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. 
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. 
Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. 
Крім цього, колегія суддів враховує, що відповідно до частини 2 статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. 
Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. 
З метою належного захисту прав особи щодо виконання судових рішень в адміністративному судочинстві законодавцем впроваджено правовий інститут судового контролю, в тому числі, в порядку, передбаченому ст. 383 КАС України, що позбавляє особу-позивача необхідності повторно звертатися до суду з позовом для зобов`язання суб`єкта владних повноважень-відповідача належним чином виконувати рішення суду, що набрало законної сили. 
Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. 
Зазначена норма має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. 
Водночас, колегія суддів зазначає, що перевіряючи наявність підстав для звернення позивача до суду в порядку статті 383 КАС України для встановлення судового контролю шляхом визнання протиправними дій відповідача на виконання рішення суду, суд має обов`язок перевірити, чи не виникли між сторонами нові спірні правовідносини, яким може бути надано правову оцінку лише в окремому позовному провадженні. 
Для вирішення вказаного питання суду необхідно з`ясувати предмет і підставу позову. 
Неможливість повторного розгляду справи за наявності судового рішення, що набрало законної сили, у тотожній справі ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав. 
Відповідно до наведеного тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. 
При цьому, суд звертає увагу, що предмет позову - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під адміністративну юрисдикцію. 
Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування. Під підставою позову розуміються обставини, з яких витікає право вимоги позивача, на яких позивач їх засновує. 
Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. 
Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 11 квітня 2018 року у провадженні №11-257заі18. 
Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що як зазначалось вище, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2025, яка набрала законної сили, скасовано рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 у справі №460/4627/25 та ухвалено постанову про задоволення позову. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 16.10.2024 року №172650009616 про відмову в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи” з 17 вересня 2024 року.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що в межах справи №460/4627/25 Восьмим апеляційним адміністративним судом була надана правова оцінка правомірності відмови позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. 
При цьому, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2025 в межах розгляду цієї справи не вирішувалось питання щодо визначення розміру пенсії позивача та щодо порядку щомісячної виплати позивачу пенсії після набрання судовим рішенням законної сили. 
Тобто, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2025 вирішено лише питання щодо права позивача на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, і не вирішувалось питання щодо розміру пенсії чи щодо порядку нарахуванням і виплати пенсії позивачу. 
Колегія суддів зауважує, що резолютивна частина постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2025 є чіткою і містить, зокрема, формулювання про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи” з 17 вересня 2024 року. 
З врахуванням наведено вище, зумовлюється висновок про те, що між сторонами виникли нові спірні правовідносини і новий предмет спору, який стосується питання щодо правомірності дій (бездіяльності, рішень) Пенсійного органу при виплаті позивачу уже призначеної пенсії. 
Тому, правомірність таких дій Пенсійного органу при здійсненні виплати позивачу пенсії за віком може бути перевірена судом в окремому (іншому) позовному провадженні, а не в порядку приписів статті 383 КАС України. 
В такій ситуації відсутні підстави для задоволення заяви позивача від 24.02.2026, поданої в порядку ст.383 КАС України в адміністративній справі №460/4627/25. 
З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та наведених правових норм колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність підстав для постановлення окремої ухвали у порядку, визначеному статтею 383 КАС України. 
Отже, являються обґрунтованими відповідні доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині. 
Відповідно до ч.6 ст.383 КАС України, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу. 
Не встановивши у справі обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити заяву, подану в порядку статті 383 КАС України, без задоволення. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 383 КАС України, суд 

постановив: 

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області – задоволити. 
Окрему ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 03 березня 2026 року в адміністративній справі №460/4627/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинення певних дій – скасувати. 
Заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень на виконання рішення суду у справі №460/4627/25 – залишити без задоволення. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя | | В. В. Гуляк
судді | | Н. В. Ільчишин
| | З. М. Матковська