ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" серпня 2026 р. Справа № 910/2780/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Алданової С.О.
суддів: Корсака В.А. 
Євсікова О.О. 

секретар судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.,
за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання, 
за участі Адвокатського бюро "Вадима Сологуба", 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.06.2026 про заміну позивача правонаступником 
у справі № 910/2780/25 (суддя Головіна К.І.) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нерон і Партнери" 
до ОСОБА_1 
про стягнення суми, 
ВСТАНОВИВ:
До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Нерон і партнери" (далі - ТОВ "Нерон і партнери"; позивач; Товариство; заявник) до ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 ; відповідач; апелянт; скаржник) про стягнення збитків у сумі 500 000,00 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що відповідач у період перебування на посаді директора ТОВ "Нерон і партнери" (попередня назва - ТОВ "МЮК "Гапоненко і партнери") в 2015-2017 роках, діючи всупереч інтересам позивача, з рахунку Товариства перерахував на свій особистий рахунок кошти в сумі 2 275 000,00 грн на підставі договору про поворотну фінансову допомогу від 04.11.2015, проте, Товариству повернув лише 4 500 грн, що завдало збитків позивачу. 
У позові ТОВ "Нерон і партнери" просило стягнути з відповідача, на підставі ст. 1166 ЦК України, ч. 2 ст. 40 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", грошові кошти в сумі 500 000,00 грн (сума визначена з розрахунку судового збору, який позивач мав можливість сплатити). 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.09.2025 у справі № 910/2780/25 позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн 00 коп. та судовий збір у сумі 6 000 (шість тисяч) грн.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 30.10.2025 у справі № 910/2780/25 заяву ТОВ "Нерон і партнери" про розподіл судових витрат задоволено частково; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн, в іншій частині в задоволенні заяви - відмовлено.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2025 у справі № 910/2780/25 - без змін. 
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2026 апеляційну скаргу ТОВ "Нерон і партнери" залишено без задоволення. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2025 у справі № 910/2780/25 - без змін.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2026 заяву ТОВ "Нерон і партнери" про заміну стягувача правонаступником задоволено. Замінено стягувача - ТОВ "Нерон і партнери" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 21, офіс 501, ідентифікаційний код 36351411) на його правонаступника - АБ "Вадима Сологуба" (03049, м. Київ, вул. Тополева, буд. 4/8, кв. 24, ідентифікаційний код 39213162) у справі № 910/2780/25 в частині стягнення з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) збитків у сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн 00 коп.
За висновками місцевого господарського суду, оскільки на підставі договору про відступлення права вимоги 29.04.2026 Адвокатське бюро "Вадима Сологуба" набуло право вимоги зі стягнення збитків в сумі 500 000,00 грн з ОСОБА_1 за рішенням Господарського суду міста Києва від 25.09.2025, що набрало законної сили, то такі обставини (правонаступництво у матеріальних правовідносинах) є підставою для заміни сторони (стягувача) у процесуальному сенсі.
Не погоджуючись з прийнятою ухвалою ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.06.2026 у справі № 910/2780/25. Прийняти нове рішення, яким відмовити повністю у заміні стягувача - ТОВ "Нерон і партнери" на його правонаступника - АБ "Вадима Сологуба" щодо стягнення 500 000,00 грн.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, без врахування практики Верховного Суду, та є необґрунтованою.
Апелянт зазначає, що у Товариства наявний арешт, який накладений на все рухоме і нерухоме майно згідно постанови приватного виконавця від 06.12.2024 (ВП № НОМЕР_2), а тому позивач позбавлений можливості відчужувати майно по договору відступлення права вимоги, як наслідок Господарський суд м. Києва безпідставно замінив Товариство. 
Також скаржник вказує, що договір відступлення права вимоги від 29.04.2025 є нікчемним так як предметом даного договору є рішення в справі № 910/2780/25 від 25.09.2025, а договір підписаний 29.04.2025, тобто в цей момент рішення суду в справі № 910/2780/25 ще не існувало.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.06.2026, апеляційна скарга відповідача в справі № 910/2780/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.06.2026 про заміну позивача правонаступником у справі № 910/2780/25. Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.06.2026 про заміну позивача правонаступником у справі № 910/2214/24 призначено на 10.08.2026.
До суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне товариство "Автофургон" (в тексті - ТОВ ВКТ "Автофургон") надійшла заява про приєднання до апеляційної скарги у справі № 910/2780/25. В заяві ТОВ ВКТ "Автофургон" вказало, що у ТОВ «Нерон і партнери» наявний арешт, який накладений на все рухоме і нерухоме майно згідно постанови приватного виконавця від 06.12.2024, та відкриті чотири виконавчі провадження №№: НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 в яких стягувачем є ТОВ «ВКП Автофургон», а боржником є позивач ТОВ «Нерон і партнери», який позбавлений можливості відчужувати майно по договору відступлення права вимоги, а Господарський суд м. Києва незаконно замінив позивача.
В наведеному ТОВ ВКТ "Автофургон" звертає увагу, що у ТОВ «Нерон і партнери» існує заборгованість перед ТОВ «ВКП Автофургон» в сумі 387 195,64 гривні за рішенням суду по справі 910/4997/24. Тривають чотири виконавчі провадження, номера виконавчих проваджень зазначені вище та 615070,00 гривень за рішенням суду у справі № 910/12247/25, загальна сума заборгованості складає 1 002 265,64 гривень. Згідно відповіді приватного виконавця від 26.05.2026 та проведених виконавчих дій у ТОВ «Нерон і партнери» відсутнє будь-яке інше майно або кошти для задоволення вимог стягувача ТОВ «ВКП Автофургон». Тобто, враховуючи відкриті виконавчі провадження, накладені арешти на все рухоме і нерухоме майно, відсутність грошових коштів та майна, ТОВ «Нерон і партнери» грубо порушуючи закон України «Про виконавче провадження» незаконно відчужило дебіторську заборгованість в порушення прав і інтересів стягувача ТОВ «ВКП Автофургон».
Зазначило ТОВ ВКТ "Автофургон" й про те, що договір відступлення права вимоги від 29.04.2025 є нікчемним так як предметом даного договору є рішення у справі № 910/2780/25 від 25.09.2025, а договір підписаний 29.04.2025, відтак в цей момент рішення суду у справі № 910/2780/25 ще не існувало. 
На адресу апеляційного господарського суду від Адвокатського бюро "Вадима Сологуба" (у подальшому - заінтересована особа; стягувач; АБ "Вадима Сологуба"; Бюро) надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому Бюро просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Згідно тверджень Бюро, в судовому засіданні судом першої інстанції встановлено та зафіксовано в ухвалі, що правильною датою договору є « 29.04.2026», тобто дата, яка настала вже після ухвалення рішення суду першої інстанції (25.09.2025), після залишення його без змін постановою апеляційного суду (09.02.2026) та збігається з датою набрання постановою Верховного Суду законної сили (29.04.2026). В свою чергу, апеляційна скарга не містить жодних доводів чи доказів, які б спростовували цей встановлений місцевим господарським судом факт технічної описки, а лише відтворює первісне заперечення боржника без урахування зробленого судом висновку. За таких обставин, як вважає стягувач, доводи апелянта з цього питання є фактично необґрунтованими. 
Наголосило Товариство й на те, що апелянт не надав жодних доказів того, що спірне право вимоги до ОСОБА_1 за рішенням у справі № 910/2780/25 було безпосередньо включено до переліку майна, на яке накладено арешт постановою приватного виконавця від 06.12.2024, а також не довів, що відповідне обтяження права вимоги було зареєстроване у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна станом на дату укладення договору відступлення. Тому, за відсутності таких доказів посилання апелянта на нікчемність договору відступлення права вимоги з підстав, передбачених статтями 215, 228 Цивільного кодексу України, є голослівним припущенням, що не підтверджене жодними належними, допустимими та достатніми доказами, а скаржник не навів відповідної норми, яка б обмежувала вступ у договірні відносини.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2026 відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення дії ухвали Господарського суду міста Києва від 11.06.2026 у справі № 910/2780/25.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2026 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне товариство "Автофургон" (особи, яка вважає, що її права, інтереси та (або) обов`язки порушено) про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.06.2026 про заміну позивача правонаступником у справі № 910/2780/25 задоволено. Приєднано заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне товариство "Автофургон" (особи, яка вважає, що її права, інтереси та (або) обов`язки порушено) про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.06.2026 про заміну позивача правонаступником у справі № 910/2780/25, розгляд якої призначено на 10.08.2026. Відмовлено в задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне товариство "Автофургон" про зупинення дії ухвали Господарського суду міста Києва від 11.06.2026 у справі № 910/2780/25.
Апелянт, який одночасно є представником ТОВ "Автофургон", у судовому засіданні 10.08.2026 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити. 
В судовому засіданні представник стягувача проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив оскаржувану ухвалу залишити без змін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи останній був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою від 03.07.2026 про доставку електронного документа до його електронного кабінету. 
За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, враховуючи те, що явка позивача судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованого клопотання позивача про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності Товариства, якого належним чином повідомлено про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.
Також судова колегія вказує, що відзивів/письмових пояснень на апеляційну скаргу відповідача від ТОВ "Нерон і партнери" на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходило, що відповідно до частини 3 статті 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.
Окремо судовою колегією, з огляду на зазначені вище обставини щодо заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне товариство "Автофургон" (особи, яка вважає, що її права, інтереси та (або) обов`язки порушено) про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.06.2026 про заміну позивача правонаступником у справі № 910/2780/25, зазначається, що ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2026 апеляційне провадження за заявою представника Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне товариство "Автофургон" (особи, яка вважає, що її права, інтереси та (або) обов`язки порушено) про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.06.2026 про заміну позивача правонаступником у справі № 910/2780/25 закрито. 
Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши в судовому засіданні пояснення апелянта, стягувача та представника ТОВ ВКТ "Автофургон", перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених апелянтом доводів та вимог, виходячи з наступного. 
Як вже зазначалось апеляційним господарським судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 25.09.2025 у справі № 910/2780/25 позов у цій справі задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн та судовий збір у сумі 6 000 (шість тисяч) грн.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 30.10.2025 у справі № 910/2780/25 заяву ТОВ "Нерон і партнери" про розподіл судових витрат задоволено частково; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн, в іншій частині в задоволенні заяви - відмовлено.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2025 у справі № 910/2780/25 - без змін. 
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2026 апеляційну скаргу ТОВ "Нерон і партнери" залишено без задоволення. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2025 у справі № 910/2780/25 - без змін. 
26.03.2026 на виконання зазначеного рішення Господарським судом міста Києва був виданий відповідний наказ.
Постановою Верховного Суду від 29.04.2026 касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 у справі № 910/2780/25 закрито. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нерон і партнери" залишено без задоволення, а додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2026 у справі № 910/2780/25 без змін.
До Господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Нерон і партнери" про заміну стягувача у даній справі його правонаступником.
29.04.2026 (як встановлено судом І-ої інстанції під час розгляду справи, у договорі допущено описку в даті укладення договору, тому правильною датою договору слід вважати " 29.04.2026" замість " 29.05.2025") між ТОВ "Нерон і партнери" (первісний кредитор) та Адвокатським бюро "Вадима Сологуба" (новий кредитор) був укладений договір про відступлення права вимоги (далі - договір).
Відповідно до п. 1.1 договору даним договором первісний кредитор визнає наявність заборгованості перед новим кредитором за договором про надання правової (правничої) допомоги № 47-24 від 17.07.2024 у розмірі 500 000,00 грн. 
Згідно п. 1.2 договору в якості погашення частини заборгованості первісний кредитор в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, відступає, а новий кредитор приймає право вимоги первісного кредитора до ОСОБА_1 на стягнення 500 000,00 грн, що підтверджені рішенням Господарського суду міста Києва від 25.09.2025 у справі № 910/2780/25.
Пунктом 1.3 договору визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент укладення цього договору.
Відповідно до п. 2.1 договору первісний кредитор зобов`язується: передати новому кредитору всі наявні документи, що підтверджують заборгованість боржника; письмово повідомити боржника про відступлення вимоги за судовим рішенням у п`ятиденний строк з моменту укладення цього договору; у разі зміни зобов`язання, що зазначене у п. 1 цього договору, або у випадку виконання боржником зобов`язання на користь первісного кредитора, первісний кредитор зобов`язаний повідомити нового кредитора про такі зміни або про таке виконання зобов`язання впродовж п`яти днів з моменту коли первісному кредитору стало про них відомо. Новий кредитор зобов`язується прийняти від первісного кредитора всі наявні документи, що підтверджують заборгованість боржника (п. 2.2 договору). 
Згідно з п.п. 3.1, 3.2 договору первісний та новий кредитори домовились, що відступлене право вимоги оцінюється у 500 000,00 грн. Відступлення права вимоги здійснюється в рахунок погашення частини заборгованості первісного кредитора перед новим кредитором у розмірі 500 000,00 грн, що виникла на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги № 47-24 від 17.07.2024. До нового кредитора переходять права вимоги виконання зобов`язання від боржника (п. 4.2 договору).
Відповідно до п. 4.3 договору даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Отже, на підставі договору про відступлення права вимоги ТОВ "Нерон і партнери" передало Адвокатському бюро "Вадима Сологуба" право вимоги щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за судовим рішенням у справі № 910/27880/25 в частині стягнення грошових коштів у сумі 500 000,00 грн, а отже, вибуло з правовідносин за вказаним договором.
Апеляційний господарський суд зазначає, що відповідно до статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Оскільки виконання рішення суду є невід`ємною стадією процесу правосуддя, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України Законом України «Про виконавче провадження», який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
Відповідно до статті 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи питання заміни сторони виконавчого провадження в постанові від 03.11.2020 у справі № 916/617/17, на стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 334 цього Кодексу, з урахуванням підстав, визначених статтею 52 ГПК України. 
У цьому випадку приписи статті 334 ГПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями статті 52 цього Кодексу. Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 ГПК України. У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено у частині п`ятій статті 334 ГПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.
Тлумачення наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися внаслідок укладення договору: купівлі-продажу чи міни, дарування, факторингу.
Тобто, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.
За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08 лютого 2022 року в справі № 2-7763/10 особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Але разом з тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом. Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.
Разом з цим, судова колегія наголошує, що відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.
Водночас, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, а тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається, на підставі рішення суду є фактично стадією виконання судового рішення, а тому не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин на передання права вимоги за судовим рішенням, у тому числі і судових витрат, які визначені за рішенням суду.
У цьому аспекті суд апеляційної інстанції також підкреслює, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/3411/14 зроблено висновок про те, що правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду. Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.01.2025 у справі № 911/1795/25.
У постанові від 17.01.2020 у справі № 916/2286/16 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала висновок про те, що суд має вирішувати питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником, якщо немає обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, з огляду на принцип правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих на обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.09.2025 у справі № 369/13444/20 (провадження № 14-52цс25) підтримала зазначений висновок та наголосила на тому, що під час розгляду заяви про заміну стягувача у виконавчому листі (сторони виконавчого провадження, сторони у справі) суд не може виходити за межі вирішуваного процесуального питання та констатувати (встановлювати) недійсність договору відступлення прав вимоги, який не є нікчемним (недійсним згідно з приписом закону) або не визнаний судом недійсним за наслідками вирішення відповідного спору.
Колегія суддів наголошує, що встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний), за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду відповідної заяви позивача. 
Обставини укладення ТОВ "Нерон і партнери" та Адвокатським бюро "Вадима Сологуба" договору відступлення права вимоги саме 29.04.2026 слідує безпосередньо з його умов, зокрема про те, що первісний кредитор в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, відступає, а новий кредитор приймає право вимоги первісного кредитора до ОСОБА_1 на стягнення 500 000,00 грн, що підтверджені рішенням Господарського суду міста Києва від 25.09.2025 у справі № 910/2780/25.
Відповідні обставини не спростовані відповідачем у встановленому законом порядку.
За ч. 1 ст. 334 ГПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.
Частиною 5 ст. 334 ГПК України передбачено, що положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.
Отже, процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.
Згідно з частиною 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (стаття 516 ЦК України).
За статтею 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Колегія зазначає, що докази визнання договору про відступлення прав вимоги від 29.04.2026 недійсним у матеріалах справи відсутні.
Таким чином, за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну сторони її правонаступником, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, зважаючи на встановлену ст. 204 ЦК України і не спростовану в порядку ст. 215 ЦК України презумпцію правомірності правочину, укладений між заявником та стягувачем договір про відступлення прав вимоги від 29.04.2026 у розумінні ст.ст. 11, 509 ЦК України є належною підставою для виникнення та існування обумовлених цим договором прав і обов`язків сторін. 
З огляду на викладене, в силу вимог статей 52, 334 ГПК України та враховуючи укладений між ТОВ «Нерон і партнери» та Адвокатським бюро "Вадима Сологуба" договір про відступлення права вимоги від 29.04.2026, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що оскільки на підставі договору про відступлення права вимоги 29.04.2026 Адвокатське бюро "Вадима Сологуба" набуло право вимоги зі стягнення збитків в сумі 500 000,00 грн з ОСОБА_1 за рішенням Господарського суду міста Києва від 25.09.2025, що набрало законної сили, то такі обставини (правонаступництво у матеріальних правовідносинах) є підставою для заміни сторони (стягувача) у процесуальному сенсі. Як наслідок, заява про заміну позивача правонаступником є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
За наведеного, судовою колегією критично оцінюються доводи апелянта про те, що заміна сторони у матеріальних правовідносинах не відбулась (не відбувся перехід прав вимоги), а саме не відбулась заміна кредитора у зобов`язанні у справі № 910/2780/25, як такі, що не знайшли свого підтвердження за наслідками цього апеляційного розгляду.
Щодо аргументів відповідача, що постановою приватного виконавця накладено арешт на майно ТОВ "Нерон і партнери", а тому йому заборонено відчужувати права вимоги, колегія суддів зазначає таке. Існування виконавчих проваджень у інших справах, де боржником є ТОВ "Нерон і партнери", не впливає на наявність підстав у цій справі для правонаступництва Адвокатського бюро "Вадима Сологуба", оскільки відповідний обсяг зобов`язання, яке передається, на підставі конкретного рішення суду є фактично стадією виконання судового рішення, а тому не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин на передання права вимоги за судовим рішенням, яке має бути виконаним, а тим самим не стосується виконавчого провадження № НОМЕР_2. 
У свою чергу, заперечення Бюро, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, за висновками колегії суддів є вмотивованими у відповідних межах.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.
Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).
Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, суди мають належним чином зазначати підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення. 
З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у даній постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 
За ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
За висновками колегії суддів, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі про те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, без врахування практики Верховного Суду, та є необґрунтованою, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Враховуючи вищевикладене в сукупності, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали у цій справі.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.
Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта (відповідача в справі).
Керуючись ст.ст. 52, 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 281-284, 334 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:  
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.06.2026 про заміну позивача правонаступником у справі № 910/2780/25 - залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.06.2026 у справі № 910/2780/25 про заміну позивача правонаступником - залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 . 
4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України. 
Повний текст постанови складено 19.08.2026. 

Головуючий суддя С.О. Алданова 

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков