ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Давидюка Тараса, 26А, м. Рівне, 33013, тел. (0362) 62 03 12, код ЄДРПОУ: 03500111,
e-mail: inbox@rv.arbitr.gov.ua, вебсайт: https://rv.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" серпня 2026 р. м. Рівне Справа № 918/761/26 
Господарський суд Рівненської області у складі судді О. Андрійчук, за участю секретаря судового засідання О.Гуменюк, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Брук Сервіс"
до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
про стягнення 237 000,00 грн,
за участю представників:
від позивача: С. Мельничук, дов. від 02.07.2026 № 02/07-26,
від відповідача: І. Нестерова, дов. від 25.11.2025 № 25/11-5, 
УСТАНОВИВ:
У червні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Бетон Брук Сервіс" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення 237 000,00 грн.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Згідно із позовною заявою, 26.09.2025 між позивачем (підрядник) та відповідачем (замовник) укладено договір підряду зі строком дії до 31.03.2026. На виконання умов вказаного договору позивачем своєчасно виконані підрядні роботи, обумовлені ним, зокрема останній акт виконаних робіт надісланий відповідачу 18.03.2026, однак підписаний 23.04.2026. Ураховуючи викладене відповідач скористався своїм правом на отримання банківської гарантії в розмірі 237 000,00 грн за несвоєчасне виконання з боку позивача підрядних робіт. Однака, як стверджує позивач, затримка у підписанні акта виконаних робіт виникла виключно з документальним оформленням завершення договору, яке цілком можна було зробити до 31.03.2026, але відповідач зволікав з вирішенням цього питання, створюючи таким чином підстави для використання банківської гарантії. Зважаючи на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти в розмір 237 000,00 як безпідставно отримані. 

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на статті 3, 13, 509, 613, 1212 ЦК України.

10.07.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з кінцевий строк виконання робіт не пізніше 31.01.2026, тоді як акт №5 приймання виконання будівельних робіт за квітень 2026 року підписаний сторонами 23.04.2026. Відтак позивач не виконав у повному обсязі передбачені договором роботи у строк до 31.03.2026, а наведені позивачем технічні аспекти та обставини узгодження робочого процесу не стосуються безпосередньо належного виконання конкретного зобов`язання, взятого ним на себе за договором, оскільки позивач отримував допуск своїх працівників на об`єкт ще у квітні 2026 року. Крім того, саме по собі направлення на електронну пошту акта виконаних робіт не підтверджує факту належного та повного виконання таких робіт відповідно до умов договору та технічних вимог. Позивач як виконавець робіт несе ризики, пов`язані з невідповідністю результату робіт установленим технічним характеристикам та вимогам. У зв`язку із цим твердження позивача про нібито безпідставне зволікання відповідача з прийняттям робіт є необґрунтованими, оскільки роботи фактично не відповідали погодженим технічним умовам.

13.07.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої дата акту або його підписання жодним чином не вказують на те, в який період були виконані зазначені у ньому роботи, якщо про це прямо не зазначено. Оскільки роботи, в т.ч. земляні, виконувалися у зимовий період, то після розмерзання земля навколо фундаментів ущільнилася і осіла, а тому виникла необхідність додаткового підсипання земельного покрову. Відповідач повідомив позивача по телефону про необхідність усунення недоліків, а тому і був складений лист Вих.03-26/04-1 від 03.04.2026 про допуск на об`єкт. Сам лист не підтверджує виконання робіт, він лише підтверджує необхідність доступу, а це різні речі. Відповідач ототожнює прохання допустити на об`єкт із доказом виконання робіт, а тому доказового значення лист не має. Аналогічне стосується і журналу відвідувань, записи у якому підтверджують, що люди заходили на територію, але він не доводить, які саме роботи виконувалися. Окрім того, позивач стверджує як про недобросовісність з блоку відповідача, так й про його суперечливу поведінку (venire contra factum proprium), оскільки він спочатку підтверджує врегулювання розбіжностей та отримує вигоду у формі знижки на фундаменти, приймає виконання договору та здійснює остаточний розрахунок, а потім використовує ті самі обставини як підставу для отримання коштів за гарантією. 

Процесуальні рішення, заяви і клопотання сторін, результат їх розгляду.
Ухвалою суду від 16.06.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/761/26 у порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 13.07.2026.

29.06.2026 від відповідача надійшло клопотання про передачу справи за підсудністю, яке обґрунтоване тим, що предметом позову є оскарження правомірності вимоги про сплату коштів за банківською гарантією, а не питання, пов`язані з виконанням ремонтних робіт. Отже, спір щодо банківської гарантії безпосередньо не пов`язаний із місцем виконання договору № 22-245136-25 від 26.09.2025, оскільки умовами зазначеного договору не визначено конкретного місця виконання зобов`язань за банківською гарантією. За таких обставин відсутні підстави для застосування приписів частини п`ятої статті 29 ГПК України, а відтак спір підлягаю розгляду за правилами загальної підсудності, тобто за місцем знаходження відповідача - м. Києві.

Суд, оцінивши доводи сторін та фактичні обставини справи, установив таке.

Предметом заявлених позовних вимог є повернення суми отриманої відповідачем гарантії внаслідок порушення позивачем строку виконання підрядних робіт. Отже, ключовим питанням при вирішення вказаного спору є встановлення/відсутність порушення з боку позивача під час виконання підрядних робіт.

У свою чергу, у пункті 5.2. зазначено, що місце виконання робіт: ПС 330 кВ «Радивилів» - 35500, Рівненська область, Дубенський р-н, м. Радивилів, вул. Залізнична 10.

Приписами частини п`ятої статні 29 ГПК України унормовано, що позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Зважаючи, що предметом дослідження у цій справі є факт належного виконання підрядних робіт, відтак позивач наділений правом вибору підсудності за правилами статті 29 ГПК України, а тому підстави для задоволення клопотання відповідача відсутні. 

Окрім того, 29.06.2026 від відповідача надійшло клопотання про вихід зі спрощеного провадження та перехід до розгляду справи №918/761/26 за правилами загального провадження з викликом сторін.

Розглянувши вказане клопотання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у цій справі, суд дав оцінку ціні позову, значенню справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, кількість сторін та інших учасників справи, чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес тощо, та дійшов висновку про можливість її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 

У ході розгляду вказаної справи обставини, якими керувався суд під час відкриття провадження, не змінилися. Зокрема, відповідач, аргументуючи вказане клопотання, послався виключно на норми процесуального права, однак жодних доказів на підтвердження того, що вказаний спір слід розглядати саме за правилами загального позовного провадження, не надав (наприклад, необхідність призначення експертизи чи викликати свідків тощо).

У судовому засіданні 13.07.2026 оголошено перерву на 10.08.2026. 

07.08.2026 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 10.08.2026 розгляд справи відкладено на 24.08.2026. 

Інших заяв і клопотань від сторін не надходило.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, оцінивши надані докази, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, суд установив таке.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.
26.09.2025 за результатами проведення публічної закупівлі UA-2025-08-20-007062-a між позивачем (підрядник) та відповідачем (замовник) укладено договір № 22- 245136-25 (договір), за пунктами 1.1., 1.2. якого підрядник зобов`язується у 2025 році виконати замовникові роботи, зазначені в договорі, а замовник - прийняти і оплатити такі роботи. Найменування робіт: Капітальний ремонт огорожі з встановленням інженерної системи захисту периметру на об`єкті Рівненського РЦОМ 45453000-7 Капітальний ремонт і реставрація. Обсяг предмету закупівлі включає: виконання повного обсягу робіт з капітального ремонту зовнішньої огорожі (інв. № 62- 580762-020119) з встановленням інженерної системи захисту периметру на об`єкті Рівненського РЦОМ згідно з вимогами, наведеними у Технічному завданні (додаток N2 2 до договору); підрядник здійснює закупівлю (за власний рахунок) всіх необхідних матеріалів для здійснення ремонту, а також поставку та монтаж. Кількість та вартість за цим договором виконаних робіт визначені в договірній ціні та локальному кошторисі вартості робіт (додаток №1 до Договору), згідно з Технічним завданням (додаток №2 до договору).

Пунктом 11.1. договору передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та реєстрації в НЕК «Укренерго» і діє до 31.01.2026, а в частині виконання гарантійних зобов`язань - до повного виконання.

Відповідно до пунктів 3.1., 3.2. договору ціна цього договору згідно з додатком № 1 становить -3 950 000,00 грн, крім того ПДВ 20% - 790 000,00 грн. Загальна вартість договору становить 4 740 000,00 грн з ПДВ. У вартість робіт підрядник включає виконання повного комплексу робіт, з врахуванням вартості всіх необхідних матеріалів та запчастин для виконання зазначених робіт, їх поставку та монтаж. Ціна цього договору встановлюється незмінною (твердою) на весь період виконання договору, але може бути зменшеною за взаємною згодою сторін.

У підпунктах 4.1.1, 4..1.3 пункту 4.1. договору сторони погодили, що розрахунки проводяться шляхом оплати авансу та подальшої оплати за виконані роботи о межах фінансових можливостей Замовника на поточний рік: замовник здійснює авансовий платіж шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підрядника в розмірі не більше 20% від загальної ціни договору протягом п`яти робочих днів з дати надання підрядником рахунка-фактури на авансування (після набуття договором чинності), за умови наявності фінансування в замовника. Подальший розрахунок за виконані роботи здійснюється протягом 15 робочих днів з моменту виконання робіт та підписання Акту здачі-приймання виконаних робіт (ф.КБ 2в, Довідка ф. КБ-3) уповноваженими представниками сторін, із повним списанням раніше оплаченого авансового платежу з першого Акту здачі-приймання виконаних робіт та за наданим підрядником (після підписання замовником Акту) рахунком-фактурою.

Згідно з пунктами 5.1., 5.2. договору термін виконання робіт: не пізніше 31.03.2026 (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 21.01.2026). Місце виконання робіт: ПС 330 кВ «Радивилів» - 35500, Рівненська область, Дубенський р-н, м. Радивилів, вул. Залізнична 10.

Підрядник вважається таким, що виконав свої зобов`язання щодо виконання робіт, після підписання Акту здачі-приймання виконаних робіт (КБ-2в, довідка ф.КБ-3) уповноваженими представниками сторін, акту здачі-приймання відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об`єктів (типова форма №03-2) (пункт 5.3. договору).

За підпунктами 6.1.1., 6.1.2., 6.1.3.3. пункту 6.1. договору замовник зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі оплатити за виконані роботи згідно з умовами договору; приймати виконані роботи згідно Акту виконаних робіт (ф.КБ-2в, довідки ф.К6-3); перевірити протягом трьох днів правильність і реальність акту виконаних робіт і підписати його в частині фактично виконаних обсягів робіт; надати Підряднику для підписання акт здачі-приймання відремонтованих об`єктів (типова форма № 03-2) протягом 10-ти календарних днів після підписання останнього акту КБ-2в, довідки КБ З. 

У свою чергу, до прав замовника, визначених пунктом 6.2. договору, відноситься, зокрема здійснювати контроль і технічний нагляд за якістю, обсягами та вартістю виконання робіт, відповідністю їх до технологічних норм і правил, а матеріалів, виробів і конструкцій - державним стандартам і технічним умовам.

У підпункті 6.3.3.3. пункту 6.3. договору визначені обов`язки підрядника, а саме надавати замовнику для перевірки та підпису акти виконаних робіт (ф.КБ-2в, Довідка ф. КБ-3) фактично виконаних робіт за місяць у термін не пізніше 25 числа звітного місяця. Після виконання робіт підрядник має надати замовнику такі документи: Акт здачі-приймання виконаних робіт (ф.КБ-2в, Довідка ф. КБ-3); при виконанні демонтажних робіт - акт прийому-передачі замовнику демонтованих матеріальних цінностей тощо.

На виконання умов договору між сторонами підписані акти виконаних робіт №1 за листопад 2025 року на суму 138 8011,20 грн, № 2 за грудень 2025 року на суму 647 572,20 грн, №3 за грудень 2025 року на суму 749 097,60 грн, № 4 за лютий 2026 року на суму 1 184 752,80 грн.

18.03.2026 позивачем направлено на електронну пошту pshyk.hp@ua.energy відповідача акт № 5 за березень 2026 року на суму 743 761,20 грн.

Після отримання акту представник відповідача повідомив про невідповідність встановлених фундаментів огорожі умовам договору, на що листом вих. № 30-26/03-1 від 30.03.2026 позивачем надані пояснення, за якими при монтажі з/б огородження використано фундамент ф9.7.5. виробництва ТДВ «Хмельницьзалізобетон», що є аналогом фундаментів СТ-1, які були прописані у Технічному завданні, а фундаменти Ф2(1200х700) помилково внесені до кошторисної документації та, відповідно, актів виконаних робіт.

03.04.2026 відповідач надіслав позивачеві лист вих. № 01-7/22757 «Про виконання робіт з капітального ремонту огорожі», у якому вказав, що під час контрольної перевірки виконаних робіт з встановленням інженерної системи захисту на об`єкті виявлено, що для встановлення залізобетонних панелей для огорожі використано фундаменти Ф9.7.5, а не фундаменти залізобетонні Ф2 (1200*700), які передбачені кошторисом до договору. У зв`язку з викладеним, відповідачем запропоновано здійснити перерахунок вартості виконаних робіт з урахуванням фактично використаних фундаментів, внести відповідні розрахунки та коригування до актів приймання виконаних будівельних робіт. 

При цьому, як установлено судом, у тендерній документації до публічної закупівлі UA-2025-08-20-007062-a «Капітальний ремонт огорожі з встановленням інженерної системи захисту периметру на об`єкті Рівненського РЦОМ 45453000-7 Капітальний ремонт і реставрація» (файл Тендерна документація (НОВА РЕДАКЦІЯ).doc), яка розміщена відповідачем на сайті за адресою https://prozorro.gov.ua/uk/tender/UA-2025-08-20- 007062-a#purchase_information, у таблиці 1 розділу ІІ «Технічні та якісні характеристики предмета закупівлі» (стор.32) у позиції 6 вказано «Фундамент плит огорожі СТ-1» 220 шт. 

У таблиці 1 «Дефектний акт» Технічного завдання, яке є додатком №2 до договору і підписане обома сторонами, у позиції 6 також вказано «Фундамент плит огорожі СТ-1» 220 шт. 

У додатку №1 «Договірна ціна» до договору, який сформований програмним комплексом АВК-5, у таблицях «Локальний кошторис на будівельні роботи №02-01- 01» (позиції 6) та «Підсумкова відомість ресурсів» (позиція 36), які підписані обома сторонами, вказано «Фундаменти залізобетонні Ф2 1200х700» 220 шт. 

В актах №1, №2, №3 та №4 (позиція 6), які сформовані програмним комплексом АВК-5, вказано використання «Фундаменти залізобетонні Ф2 1200х700». 

03.04.2026 листом за вих. №03-26/04-1 позивач просив у відповідача надати допуск працівникам на об`єкт Рівненського РЦОМ Західного ТУОМ ПС 330 кВ «Радивилів» для завершення виконання робіт та усунення недоліків.
У журналі (162) обліку відвідування об`єкту працівниками підрядних та інших організацій зафіксовано відвідування об`єкта Рівненської РЦОМ Західного ТУОМ ПС 330 кВ «Радивилів» працівниками позивача 31.03.2026, 01.04.2026, 06.04.2026, 16.04.2026.

16.04.2026 комісією, у складі якої були представники обох сторін, складено акт №1 невідповідності виконаних робіт умовам договору № 22-245136-25 від 26.09.2025. 

У пункті 6 «Висновок комісії» вказано, що фактично виконані роботи з улаштування фундаментів під залізобетонні панелі огорожі не відповідають умовам договору№22-245136-25 від 26.09.2025 в частині кошторисної документації. Одним із варіантів усунення розбіжності у пункті 7 «Вимоги Замовника» вказаного акту зазначено, що комісія вимагає від підрядника надати технічне обґрунтування допустимості заміни та перерахунок вартості робіт. 

Технічне обґрунтування допустимості заміни наведене позивачем у листі вих. №30- 26/03-1 від 30.03.2026, а перерахунок вартості зазначений у пунктах 2 та 16 акту №5 приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2026 року, який підписаний обома сторонами 23.04.2026. 

Як стверджує позивач, хоча в кошторисі і в актах вказана дійсна ціна 2 429,93 грн фундаментів Ф9.7.5, які були використані і відповідачу надані докази на її підтвердження, з метою врегулювання невідповідності позивачем зроблено перерахунок за ціною 1 698,08 грн, яку визначив відповідач на підставі даних виробника ТДВ «Хмельницькзалізобетон», загальну суму акту №5 зменшили на 194 389,20 грн. 

З метою приведення змісту договору і додатків у відповідність до фактично виконаних робіт 30.04.2026 укладено додаткову угоду № 2, за якою пункт 3.1. договору викладено у такій редакції: ціна цього договору згідно з додатком № 1-2 до додаткової угоди № 2 - 3 765 674,00 грн, крім того ПДВ 20% - 753 134,80 грн. Загальна вартість договору становить 4 518 808,80 грн з ПДВ.

У Додатку 2-2 (Технічне завдання) до додаткової угоди № 2 від 30.04.2026 до договору визначено термін виконання робіт не пізніше 31.03.2026.

Відповідно до пункту 7.1. договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством та цим договором.

Згідно з підпунктами 12.6.1.-12.6.5., 12.6.9., 12.6.10. пункту 12.6. договору виконання договору забезпечується у вигляді банківської гарантії. Розмір забезпечення виконання договору становить п`ять % від ціни/вартості договору про закупівлю та становить 237 000,00 грн. Розмір забезпечення виконання договору може бути зменшений у випадку зменшення обсягів закупівлі. Банківська гарантія повинна бути безумовною, безвідкличною в електронному вигляді. Гарантія не може бути змінена без попереднього узгодження із замовником. Безумовна гарантія - це гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення підрядником свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти замовнику за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов. Банківська гарантія на забезпечення виконання договору надається замовнику не пізніше дати укладення договору. Строк дії гарантії повинен закінчуватись не раніше ніж через 30 календарних днів після закінчення строку дії договору. Забезпечення не повертається підряднику у разі порушення підрядником зобов`язань за договором. У такому разі замовник направляє банку-гаранту вимогу для здійснення виплати за гарантією. 
Забезпечення повертається підряднику після виконання зобов`язань без порушень та в інших випадках, передбачених чинним законодавством, згідно з листом підрядника про його повернення.

На виконання пункту 12.16 договору АТ «Комерційний банк «ГЛОБУС» видана гарантія виконання зобов`язань № 50676 від 19.09.2025 на суму 237 000,00 грн. 

29.05.2026 АТ КБ „ГЛОБУС" отримав від позивача вимогу про сплату коштів за банківською гарантією від 28.05.2026 №01/34167 на суму 237 000,00 грн, яка обгрунтована простроченням виконання робіт за договором на 22 календарні дні. 

04.06.2026 банк меморіальним ордером №16748 здійснив виплату відповідачу у сумі 237 000,00 грн, про що повідомив позивача листом вих. № 1-1403 від 04.06.2026. 

04.06.2026 платіжною інструкцією №36323157 позивач здійснив на АТ «КБ „ГЛОБУС"» гарантійний платіж згідно з договором про надання гарантії №50676/ЮГ-25 від 19.09.2025 у сумі 237 000,00 грн. 

Пунктами 9.1., 9.2. договору передбачено, що у випадку виникнення спорів або розбіжностей сторони зобов`язуються вирішувати їх шляхом взаємних переговорів та консультацій. У разі недосягнення сторонами згоди спори (розбіжності) вирішуються в судовому порядку.

З урахуванням викладеного судом установлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини, пов`язані із встановленням наявності/відсутності підстав для виплати за банківською гарантію з огляду на стверджуване порушення умов договору підряду в частині строків виконання підрядних робіт, регулювання яких здійснюється ЦК України.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.
Як установлено судом із фактичних обставин справи, договір, за результатами виконання якого виник спір у цій справі, укладався за результатами публічної закупівлі та є за своєю правовою природою договором підряду. При цьому виконання зобов`язань за вказаним договором було забезпечене гарантією. 

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом статей 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Приписами статті 837 ЦК України унормовано, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі статтею 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 877 ЦК України підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду. Договором будівельного підряду мають бути визначені склад і зміст проектно-кошторисної документації, а також має бути визначено, яка із сторін і в який строк зобов`язана надати відповідну документацію.

Згідно зі статтею 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

За частинами першою, четвертою статті 882 ЦК України замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття. Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Обов`язок замовника щодо прийнята роботи, виконаної підрядником, закріплений також у статті 853 ЦК України.

За встановленими фактичними обставинами справи строк виконання підрядних робіт закінчився 31.03.2026, тоді як останній акт приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2026 року підписано сторонами 23.04.2026. 

Як наслідок, 29.05.2026 АТ КБ „ГЛОБУС" отримало від позивача вимогу про сплату коштів за банківською гарантією на суму 237 000,00 грн, 04.06.2026 банк меморіальним ордером №16748 здійснив виплату вказаної суми відповідачу, 04.06.2026 позивач платіжною інструкцією здійснив на АТ «КБ „ГЛОБУС"» гарантійний платіж згідно з договором про надання гарантії №50676/ЮГ-25 від 19.09.2025 у сумі 237 000,00 грн. 

Згідно зі статтею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 560 ЦК України встановлено, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За приписами статті 561 ЦК України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

Зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання (стаття 562 ЦК України).

Згідно зі статтею 563 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму, відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.

Отже, враховуючи наведені норми, підставою для пред`явлення вимог до гаранта є порушення зобов`язань з боку принципала, але не у відношенні гаранта, а щодо бенефіціара за основним зобов`язанням.

Тобто, підставою для виконання гарантом своїх зобов`язань є особливий стан сторін в основній угоді, в якій гарант не є суб`єктом. Іншими словами, гарант сплачує відповідну суму бенефіціару при настанні гарантійного випадку, під яким розуміється невиконання або неналежне виконання принципалом своїх зобов`язань.

Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639, відповідно до пункту 9 частини третьої розділу І якого гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку.

Окремою категорією спорів, пов`язаних зі сплатою банківської гарантії, є спори, що виникають між принципалом і бенефіціаром про повернення принципалу коштів, сплачених гарантом (тобто як у спорі, що розглядається). У таких спорах мають досліджуватися правові підстави отримання бенефіціаром коштів від гаранта, зокрема суди мають встановити, чи настав гарантійний випадок (порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією). За загальним правилом при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів стосовно надання послуг/виконання робіт як зі сторони замовника, так і виконавця (підрядника), суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами діям на його виконання у їх сукупності з огляду саме на умови кожного договору (договорів) у конкретній справі (постанови Верховного Суду від 02.06.2023 у справі № 914/2355/21, від 18.06.2024 у справі № 910/97/22, від 14.05.2025 у справі № 910/1759/24).

Судом установлено, що відповідачем отримано від банку суму банківської гарантії, зважаючи на те, що, на думку відповідача, позивач несвоєчасно виконав зобов`язання за договором підряду.

У свою чергу, позивач вважає, що суму банківської гарантії відповідачем отримано безпідставно, оскільки порушення строків виконання підрядних робіт не було.

Отже, для правильного вирішення спору у справі необхідно встановити обставини належного/неналежного виконання зобов`язань позивачем за договором підряду.

Як установлено судом із фактичних обставин справи, кінцевий строк виконання робіт 31.03.2026, 18.03.2026 позивачем направлено відповідачу акт № 5 приймання виконаних будівельних робіт за березень 2026 року на суму 743 761,20 грн, після отримання якого відповідач повідомив про невідповідність встановлених фундаментів огорожі умовам договору, 23.04.2026 підписано акт №5 приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2026 року, 30.04.2026 між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до договору з метою приведення змісту договору і додатків у відповідність до фактично виконаних робіт.

Як стверджує відповідач, фактичне виконання робіт завершилося у строк, визначений договором, що відображено в акті акт № 5 за березень 2026 року на суму 743 761,20 грн. Натомість не підписання акту приймання виконаних будівельних робіт з боку відповідача відбулося з технічних причин, зокрема необхідності заміни виду фундаменту та його вартості у проєктно-кошторисній документації.

За загальними умовами виконання зобов`язання, що містяться у статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положення статті 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У постановах Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 910/3414/19, від 14.11.2020 у справі № 906/192/18, від 18.08.2021 у справі № 910/1798/20, наведено правовий висновок, зміст якого полягає у тому, що зобов`язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання, або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених договором, в тому числі умов щодо строків виконання, обсягів та видів невиконаних або частково виконаних робіт, послуг тощо.

Отже, встановлення обставин своєчасного/несвоєчасного виконання підрядних робіт безпосередньо впливає на вирішення спору у цій справі, зважаючи, що позивач обґрунтовує позовні вимоги своєчасним виконанням ним обумовлених договором підрядних робіт, тоді як відповідач отримав суму банківської гарантії у зв`язку з несвоєчасним виконанням позивачем зобов`язань за договором підряду.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з частиною п`ятою статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Хоча поняття "обґрунтованого" рішення не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент учасників справи, а міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення, проте суд у будь-якому випадку, навіть без відображення окремих аргументів у своєму рішенні (якщо він вважає їх такими, що не впливають на правильне рішення спору або не відносяться до суті справи), повинен, під час розгляду справи, надати оцінку всім вагомим аргументам учасників справи в силу імперативних приписів статті 236 ГПК України, особливо тим, оцінка яких є необхідною для правильного вирішення спору.

Статтею 73 ГПК України унормовано, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє зробити висновок, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач, і не нівелює обов`язок суду щодо оцінки доказів в порядку приписів статті 86 ГПК України, з урахуванням надання оцінки допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Необхідно зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (відповідні висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц та постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 30.06.2022 у справі № 927/774/20).

У свою чергу, у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18 зазначено, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України, щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Приписами пункту 5 частини четвертої статті 238 ГПК України унормовано, що у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Верховний Суд зауважує, що принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, серед іншого, є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальність сторін.

За змістом статей 7, 13 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин; судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (близька за змістом правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 908/2846/19, від 27.05.2021 у справі № 910/702/17, від 17.11.2021 у справі № 910/2605/20).

Ураховуючи викладене та даючи оцінку доводам позивача про те, що підрядні роботи виконані своєчасно, а затримки у підписанні акта виконаних підрядних робіт були зумовлені необхідністю зазначення іншого виду фундаменту та перерахунку його вартості, судом установлено таке.

Як установлено судом із фактичних обставин справи, неприйняття з боку відповідача робіт було обумовлене виконанням позивачем робіт для встановлення залізобетонних панелей для огорожі з використанням фундаменту Ф9.7.5, а не фундаменту Ф2 (1200*700), як це передбачено кошторисом до договору. На підтвердження цього слугує переписка сторін, долучена до матеріалів справи, а також акт №1 від 16.04.2026, складений комісією у складі представників обох сторін. 

Заразом, як зазначалося, у тендерній документації до публічної закупівлі UA-2025-08-20-007062-a «Капітальний ремонт огорожі з встановленням інженерної системи захисту периметру на об`єкті Рівненського РЦОМ 45453000-7 Капітальний ремонт і реставрація» у таблиці 1 розділу ІІ «Технічні та якісні характеристики предмета закупівлі» у позиції 6 вказано «Фундамент плит огорожі СТ-1» 220 шт. Аналогічний вид фундаменту вказано у Технічному завданні, яке є додатком №2 до договору і підписане обома сторонами.

За твердженням позивача, фундамент СТ-1 є аналогом фундаменту ф9.7.5 (відповідач вказаного твердження належними та допустимими доказами не спростував, роботи, виконанні позивачем, прийняв).

Відтак позивачем фактично виконанні роботи з матеріалів, визначених відповідачем у тендерній документації та технічному завданні, а тому відступи від завдань замовника відсутні.

З акту виконаних робіт, який направлявся відповідачу 18.03.2026, та акту виконаних робіт, підписаного обома сторонами 23.04.2026, судом установлено, що їхній зміст щодо обсягу робіт по суті ідентичний, відбулося лише коригування робіт на - 220 шт. фундаменту Ф2 (1200*700), тобто будь-яких робіт у проміжку часу між вказаними датами не виконувалося.

Ба більше, за вказаним актом, який відмовився підписувати відповідач, роботи із встановлення фундаменту взагалі не проводилися, тобто підстав для непідписання вказаного акту взагалі не було. 

Про те, що мало місце лише коригування вартості робіт свідчить додаткова угода № 2 від 30.04.2026. 

При цьому суд вважає за необхідне також звернути увагу на той факт, що на виконання умов договору між сторонами підписано п`ять актів виконаних робіт, а саме: №1 за листопад 2025 року на суму 138 8011,20 грн, № 2 за грудень 2025 року на суму 647 572,20 грн, №3 за грудень 2025 року на суму 749 097,60 грн, № 4 за лютий 2026 року на суму 1 184 752,80 грн, № 5 за квітень 2026 року на 194 389,20 грн.

У кожному із зазначених актів (у актів № 5 лише в частині коригування) міститься посилання на фундамент Ф2 (1200*700), однак відповідач щоразу підписував акти виконаних робіт без жодних зауважень, невідповідність виду фундаменту була виявлена лише в останньому акті, за якими роботи з влаштування фундаменту не виконувалися, яким завершувалися виконані роботи, хоча, вочевидь, відповідач мав б виявити таку відповідність ще у листопаді 2025 року. 

Так, як вже зазначалося, за вимогами самого відповідача під час виконання робіт мав використовуватися фундамент СТ-1, аналогом якого є фундамент Ф9.7.5, натомість в усіх актах, підписах без зауважень з боку відповідача, фігурував фундамент Ф2 (1200*700).

При цьому фундаменти Ф9.7.5 та Ф2 (1200*700) є відмінними за своїми характеристиками, вказана відмінність мала бути легко виявлена при належному огляді виконаних робіт (фундаменти знаходяться над поверхнею землі), зокрема шляхом звичайних замірів, оскільки ширина та довжина першого становить 700*900, тоді як другого - 1200*700. 

У силу вимог частин першої, другої статті 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки). 

Зважаючи на викладене, відповідач втратив право посилатися на відступи у виконаних роботах від умов кошторисної документації.

Добросовісність є однією із основоположних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України). Принцип добросовісності передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

Дії учасників цивільних відносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16 зазначено, що в праві України доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) проявляється, зокрема, у кваліфікації певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи, та базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), в основі якої - принцип добросовісності.

Поведінка є такою, що суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, якщо вона не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона правовідносин розумно покладалася на ці заяви чи попередню поведінку.

Конституційний Суд України у рішенні від 28.04.2021 №2-р(ІІ)/2021 вказав, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 ЦК мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, тому що ця мета є правомірною (легітимною). Крім того, на думку Конституційного Суду України, тлумачення та застосування судами джерел цивільного права у будь-якому разі має ґрунтуватися на таких засадах цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність і розумність.

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17 зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (цей висновок був застосований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №461/9578/15-ц).

У постанові Верховного Суду від 11.12.2024 у справі №760/18839/23 зазначено, що сама собою суперечлива поведінка не заборонена. Заборона суперечливої поведінки не покликана покарати особу, яка діє суперечливо. Право блокується через очевидну несправедливість, що в конкретних ситуаціях може виникати в результаті суперечливої поведінки (рішення від 17.01.2013 у справі "Карабет та інші проти України").

Також у постанові Верховного Суду від 01.07.2025 у справі №922/2635/24 вказано, що по суті згаданий принцип римського права є вираженням equitable estoppel однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина спрямована на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище (постанови Верховного Суду у справах №910/19179/17, №914/2622/16, №914/3593/15, №237/142/16-ц, №911/205/18).

Одним із способів захисту добросовісної сторони є правовий принцип, згідно з яким особа втрачає право посилатися на будь-які факти на обґрунтування своєї позиції, якщо її попередня поведінка свідчила про те, що вона дотримується протилежної позиції (принцип естопеля). Під принципом естопеля розуміється неможливість суперечливої (непослідовної) поведінки, яка може проявлятися як в матеріальних правовідносинах, так і в судовому процесі. Найчастіше процесуальний естопель знаходить свій вияв під час оскарження судових рішень і може полягати в тому, що сторона радикально змінює свою правову позицію у справі в порівнянні з правовою позицію у суді попередньої інстанції. Юридичним наслідком принципу естопеля є втрата права, за захистом якого сторона звернулася до суду, в зв`язку з оцінкою судом фактичної поведінки сторони та її добросовісності (постанови Верховного Суду від 06.12.2023 у справі №932/1140/21, від 29.05.2024 у справі №910/3508/22, від 04.09.2024 у справі №906/1311/23, від 24.09.2025 у справі №925/322/23 (925/875/23), на які посилається скаржник).

Ураховуючи, що позивач виконав обумовлені договором роботи у строк та з фундаменту (його аналогу), визначеного відповідачем у тендерній документації та технічному завданні, а розбіжності між фактично використаним фундаментом та тим, що відображений в актах виконаних робіт, відповідач повинен був помітити при першому прийнятті робіт, однак відповідні зауваження висловив лише під час підписання останнього акту, відтак суд дійшов висновків, за якими, по-перше, відповідач втратив право посилатися на виявлені розбіжності як на підставу для не підписання акту за березень 2026 року; по-друге, відповідач у спірних правовідносинах діяв суперечливо (непослідовно). 

Згідно із статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або звертає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи i відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №916/2478/20, від 04.05.2022 у справі №903/359/21, від 05.10.2022 у справі №904/4046/20).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини перщої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

У правовідносинах сторін у справі з виконання підрядних робіт, забезпечених гарантією, необхідно враховувати, що за відсутності порушення (невиконання чи неналежного виконання) основного зобов`язання принципалом, у бенефіціара не виникає підстав для звернення до гаранта для виплати суми банківської гарантії, у такому випадку повернення бенефіціаром принципалу коштів за банківською гарантією відбувається відповідно до статті 1212 ЦК України як безпідставно набутих.

У разі ненастання гарантійного випадку через виконання принципалом основного зобов`язання (відсутності порушення), сплачені кошти за банківською гарантією вважаються такими, що отримані бенефіціаром поза межами домовленостей, не на виконання основного договору та договору банківської гарантії, незважаючи на те, що сплачені у зв`язку із цими правочинами, та підлягають стягненню за статтею 1212 ЦК України, оскільки інших способів повернення цих коштів за таких обставин закон не передбачає (за умови, що договорами не встановлено інше).

Судова практика, щодо повернення коштів банківської гарантії, сплаченої безпідставно, є сталою, послідовною, зокрема, яку викладено у постанові Верховного Суду від 12.09.2024 у справі № 910/15991/23.

Ураховуючи викладене, суд, дійшов висновку, що позивач обумовлені в договорі підряду роботи виконав своєчасно, натомість відповідач у спірних правовідносинах діяв недобросовісно, як наслідок, підстави для отримання останнім банківської гаранті не було, а відтак кошти банківської гарантії сплачені безпідставно та підлягають поверненню позивачу.

Висновки суду за результатами вирішення спору.
За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами статей 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про порушення майнових прав позивача, а отже, про наявність підстав для задоволення позову.

Розподіл судових витрат.
Згідно з частиною першою статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (частина перша статті 124 ГПК України).

У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 2 844,00 грн (з урахуванням вимог частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір"). 

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи, що позов задоволено, відтак судовий збір в розмірі 2 844,00 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 126, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Брук Сервіс" до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення 237 000,00 грн задоволити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, ідентифікаційний код 00100227) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Брук Сервіс" (43006, м. Луцьк, вул. Вахтангова, буд. 12, ідентифікаційний код 34928439) 237 000,00 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, ідентифікаційний код 00100227) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Брук Сервіс" (43006, м. Луцьк, вул. Вахтангова, буд. 12, ідентифікаційний код 34928439) 2 844,00 грн судового збору.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Бетон Брук Сервіс" (43006, м. Луцьк, вул. Вахтангова, буд. 12, ідентифікаційний код 34928439).

Відповідач: Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, ідентифікаційний код 00100227).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини перша, друга статті 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 256 ГПК України).

Інформацію у справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне судове рішення складене та підписане 24.08.2026.

Суддя О. Андрійчук