"16" липня 2026 р.
Єдиний унікальний номер судової справи: 150/886/25
Номер провадження: 2/150/34/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2026 року          с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого: судді Суперсона С.П., за участі секретаря Дудки А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Самсонова Наталя Валентинівна до ФГ «ТОП АГРО» про стягнення грошових коштів, -
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ФГ "ТОП АГРО" про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що у березні відповідач звернувся до позивача з прохання надати безпроцентну поворотну фінансову допомогу. Позивач погодився та підготував відповідачеві проект договору безпроцентної поворотної фінансової допомоги, але до його підпису, довіряючи відповідачеві позивач почав надавати обумовлені суми грошових коштів. 
Так, 24.12.2020 позивач перерахував відповідачеві грошові кошти в сумі 50 000,00 грн. відповідно до платіжного доручення №1 із призначенням платежу "безпроцентна фінансова допомога згідно договору від 23.12.2020 без ПДВ". 
19.02.2021 позивач перерахував відповідачеві грошові кошти в сумі 40 000,00 грн. відповідно до платіжного доручення №1 із призначенням платежу "безпроцентна фінансова допомога згідно договору від 23.12.2020 без ПДВ". 
22.03.2021 позивач перерахував відповідачеві грошові кошти в сумі 200 000,00 грн. відповідно до платіжного доручення №1 із призначенням платежу "безпроцентна фінансова допомога згідно договору від 23.12.2020 без ПДВ". 
08.04.2021 позивач перерахував відповідачеві грошові кошти в сумі 50 000,00 грн. відповідно до платіжного доручення №1 із призначенням платежу "безпроцентна фінансова допомога згідно договору від 23.12.2020 без ПДВ". 
28.05.2021 позивач перерахував відповідачеві грошові кошти в сумі 50 000,00 грн. відповідно до платіжного доручення №1 із призначенням платежу "безпроцентна фінансова допомога згідно договору від 23.12.2020 без ПДВ". 
24.06.2021 позивач перерахував відповідачеві грошові кошти в сумі 13 000,00 грн. відповідно до платіжного доручення №1 із призначенням платежу "безпроцентна фінансова допомога згідно договору від 23.12.2020 без ПДВ". 
15.09.2021 позивач перерахував відповідачеві грошові кошти в сумі 20 000,00 грн. відповідно до платіжного доручення №1 із призначенням платежу "безпроцентна фінансова допомога згідно договору від 23.12.2020 без ПДВ". 
28.03.2022 позивач перерахував відповідачеві грошові кошти в сумі 17 000,00 грн. відповідно до платіжного доручення №1 із призначенням платежу "безпроцентна фінансова допомога згідно договору від 23.12.2020 без ПДВ". 
08.04.2022 позивач перерахував відповідачеві грошові кошти в сумі 50 000,00 грн. відповідно до платіжного доручення №1 із призначенням платежу "безпроцентна фінансова допомога згідно договору від 23.12.2020 без ПДВ". 
11.04.2022 позивач перерахував відповідачеві грошові кошти в сумі 22 000,00 грн. відповідно до платіжного доручення №1 із призначенням платежу "безпроцентна фінансова допомога згідно договору від 23.12.2020 без ПДВ".
18.05.2022 позивач перерахував відповідачеві грошові кошти в сумі 3 000,00 грн. відповідно до платіжного доручення №1 із призначенням платежу "безпроцентна фінансова допомога згідно договору від 23.12.2020 без ПДВ".
20.05.2022 позивач перерахував відповідачеві грошові кошти в сумі 510 000,00 грн. відповідно до платіжного доручення №1 із призначенням платежу "безпроцентна фінансова допомога згідно договору від 23.12.2020 без ПДВ".
26.07.2022 позивач перерахував відповідачеві грошові кошти в сумі 20 000,00 грн. відповідно до платіжного доручення №1 із призначенням платежу "безпроцентна фінансова допомога згідно договору від 23.12.2020 без ПДВ".
Таким чином за період з 24.12.2020 по 26.07.2022 позивачем на користь відповідача перераховані грошові кошти в загальному розмірі 545 000,00 грн. із зазначенням в призначенні платежів, що вказані кошти є безпроцентною поворотною фінансовою допомогою та перераховуються на підставі договору від 23.12.2020 безпроцентної фінансової допомоги.
Однак, відповідач проект договору так і не підписав. На неодноразові звернення позивача щодо повернення грошових коштів вказував, що так як договір він не підписував, підстав до повернення коштів немає.
24.10.2025 стороною позивача було скеровано відповідачу листа-вимогу щодо повернення грошових коштів, яку відповідач отримав 28.10.2025. Однак, до часу звернення до суду вказана вимога відповідачем проігнорована.
З огляду на викладене сторона позивача посилаючись на положення глави 83 ЦК України та ст. 1212 ЦК України, вважає грошові кошти в сумі 545 000,00 грн. набутими відповідачем без достатніх правових підстав. Тому в порядку ст. 1213 ЦК України вказані грошові кошти мають бути поверненні відповідачем позивачу.
В ході судового провадження представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Також надала суду додаткові докази, а саме фінансовий звіт ФГ "ТОП АГРО" за 2020 рік, квитанцію № 2 за 2020 рік, банківські виписки ФГ "ТОП АГРО" за період з 01.01.2020 по 30.06.2020, за період з 01.07.2020 по 30.09.2020, за період з 01.10.2020 по 12.11.2020, якими підтверджує, що надані позивачем грошові кошти відповідач отримав у повному обсязі та одразу після отримання кожного траншу виводив їх на особисті рахунки голови ФГ "ТОП АГРО". При цьому надані позивачем кошти не відобразив у власному балансі за 2020 рік. 
Представник відповідача - директор Заїка О.А. в ході судового розгляду не скористалася правом подання відзиву на позовну заяву. Однак, в ході судового розгляду позовні вимоги не визнала та подала до суду письмові пояснення, згідно з якими посилається на те, що сторони не домовлялися саме про поворотну фінансову допомогу, відповідного договору не підписували. Відповідач не підтверджує тексту проекту договору, у якому б передбачалась поворотність фінансової допомоги, навпаки ж йшлось про безповоротну фінансову допомогу. Тому отримані відповідачем кошти в якості безповоротної фінансової допомоги поверненню не підлягають, а тому позовні вимоги є безпідставними. 
Суд, заслухавши доводи представників сторін, дослідивши письмові докази, що містяться при справі, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що без укладення договору про надання грошових коштів, позивачем було здійснено переказ на рахунок відповідача грошових коштів на загальну суму 545 000,00 грн. з призначенням платежів "безпроцентна фінансова допомога згідно договору від 23.12.2020 без ПДВ", з яких 24.12.2020 перераховано 50 000,00 грн., 19.02.2021 перераховано 40 000,00 грн., 22.03.2021 було перераховано 200 000,00 грн., 08.04.2021 перераховано 50 000,00 грн., 28.05.2021 перераховано 50 000,00 грн., 24.06.2021 перераховано 13 000,00 грн., 15.09.2021 перераховано 20 000,00 грн., 28.03.2022 перераховано 17 000,00 грн., 08.04.2022 перераховано 50 000,00 грн., 11.04.2022 перераховано 22 000,00 грн., 18.05.2022 перераховано 3 000,00 грн., 20.05.2022 перераховано 10 000,00 грн., 26.07.2022 перераховано 20 000,00 грн. 
Отримання вказаних сум грошових коштів не заперечується відповідачем. Крім того, переказ позивачем на рахунок відповідача означених вище сум грошових коштів із призначенням платежу "безпроцентна фінансова допомога згідно договору від 23.12.2020 без ПДВ" підтверджується випискою по рахунку позивача за період з 11.03.2020 по 28.05.2024.
Позивач стверджує перед судом про те, що вказані суми грошових коштів були надані як безпроцентна поворотна фінансова допомога. А тому, просить суд стягнути вказані кошти з відповідача як такі, що отримані без достатніх правових підстав.
В свою чергу сторона відповідача посилається на те, що позивач не був зобов`язаний перераховувати кошти внаслідок відсутності належним чином оформлених договірних відносин із відповідачем, а також будь-яких інших зобов`язань, проте добровільно здійснював ці платежі протягом тривалого часу, регулярно, а тому його поведінка є суперечливою (тобто потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків). Відповідач не скеровував до позивача прохання щодо надання коштів, а також не брав на себе зобов`язань із їх повернення. Таким чином, відповідач не має обов`язку щодо повернення заявлених до стягнення грошових коштів. 
Суд, встановивши позицію сторін щодо предмета спору, дослідивши письмові матеріали справи та надані сторонами докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків. 
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).
Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Схожий по суті висновок зроблений в пункті 8.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), в якій вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України).
Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 04 серпня 2021 року у справі № 185/446/18 (провадження № 61-434 св 20), від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21 (провадження № 61-1022 св 22), від 17 квітня 2024 року у справі № 127/12240/22 (провадження №61-18405св23).
В ході судового провадження знайшов свого підтвердження факт переказу позивачем на рахунок відповідача грошових коштів в сумі 545 000,00 грн. Таким чином загальна сума грошових коштів у розмірі 545 000,00 грн., що належала позивачу, набута відповідачем без достатньої правової підстави, а відтак наявні підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України.
Так, в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.
Доводи сторони позивача про те, що між сторонами були домовленості про переказ вказаної суми грошових коштів та те, що вказана сума є безпроцентною саме поворотною фінансовою допомогою не знайшли свого підтвердження. Так, позивач не надав суду доказів того, що відповідач у будь-який спосіб просив про надання вказаних коштів, обіцяв їх повернути, тощо. Натомість відповідач стверджує про безповоротність наданої фінансової допомоги та заперечує наявність будь-яких зобов`язань щодо повернення грошових коштів. 
За таких обставин, досліджені судом докази, надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень доводять той факт, що ОСОБА_1 здійснював переказ грошових коштів на рахунок відповідача, знаючи, що між ним та відповідачем відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) з повернення коштів, позивач добровільно сплачував кошти, а тому поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків). При цьому позивач перераховував відповідачу кошти тривалий час, а саме шість місяців, різними сумами, всього було здійснено 9 платежів. У призначеннях платежу позивач зазначав, що призначенням платежу є безпроцентна фінансова допомога згідно договору від 23.12.2020 без ПДВ. 
Тому, з огляду на те, що позивач не був зобов`язаний перераховувати кошти внаслідок відсутності договірних відносин із відповідачем щодо створення спільного бізнесу, а також будь-яких інших зобов`язань, проте він здійснював ці платежі протягом тривалого часу, регулярно, його поведінка щодо вимоги повернення цих коштів є вочевидь суперечливою та недобросовісною.
Отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 545 000,00 грн.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати залишити за позивачем.
На підставі наведеного та керуючись 4, 5, 12, 13, 81, 76-81, 89, 133, 141, 263-268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Самсонова Наталя Валентинівна до ФГ «ТОП АГРО» про стягнення грошових коштів, - відмовити.
Судові витрати залишити за позивачем.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги на протязі тридцяти днів від дня його винесення до Вінницького апеляційного суду. 
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, тобто, у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації місця проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
Відповідач: ФГ «ТОП АГРО», юридична адреса вул. Героїв України, буд. 37, с. Моївка, Могилів-Подільський район, Вінницька область, інд. 24133, код ЄДРПОУ 42756857.

Головуючий суддя          С.П. СУПЕРСОН