КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 липня 2026 року справа №640/26412/21
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у місті Києві у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправної та скасування вимоги про сплату недоїмки з ЄСВ,
ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії посадових осіб Головного управління ДПС у м. Києві (ІКЮО 43141267) щодо надсилання до Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) неузгодженої вимоги Головного управління ДПС у м. Києві (ІКЮО 43141267) від 14.05.19 року №Ф-61799-17У про стягнення зі позивача недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;
- визнати протиправними дії посадових осіб Відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (ІКЮО 43005393) Головного управління ДПС у м. Києві (ІКВП 44116011) щодо обліку позивача в якості платника внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та зобов`язати Відокремлений підрозділ Державної податкової служби України Головне управління ДПС у м. Києві (ІКВП 44116011) зняти її з цього обліку, та внести відповідний запис до реєстру страхувальників, та виключити з її інтегрованої картки платника податків відомості про наявність у неї недоїмки (боргу) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;
- визнати протиправною та скасувати Вимогу Головного управління ДПС у м. Києві (ІКЮО 43141267) від 14.05.2019 року №Ф-61799-17У про стягнення зі позивача недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем безпідставно винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14.05.19 року №Ф-61799-17У, оскільки позивач не здійснювала жодних дій, спрямованих на набуття нею в законному порядку правового статусу фізичної особи підприємця (ФОП) після зміни правового регулювання відповідних відносин, вона не подавала заяв реєстратору ні про відповідну державну реєстрацію, ні про внесення до Єдиного державного реєстру інформації про набуття нею такого статусу у зв`язку з реєстрацією до 2004 року її в якості суб`єкта підприємницької діяльності.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2021 року відкрите провадження в адміністративній справі.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2021 року забезпечений адміністративний позов шляхом зупинення стягнення на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-61799-17У від 14.05.2019 року у сумі 21030,90 грн., прийнятої Головним управління ДПС у м. Києві до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 640/26412/21.
На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2825-ІХ, Окружним адміністративним судом міста Києва скеровано за належністю матеріали справи № 640/26412/21 до Київського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року адміністративна справа №640/26412/21 прийнята до провадження судді Панченко Н.Д., справу визначено розглядати одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідач надав до суду відзив, у якому зазначив, що відповідно до приписів Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи підприємці. Зазначає, що позивачем в супереч вимог закону починаючи з 2017 року не сплачується єдиний внесок, що стало підставою для складання спірної вимоги. Відповідач зазначає, що позивач перебуває на обліку, як фізична особа підприємець з 01.08.1996, а тому з 01.01.2017 зобов`язаний сплачувати єдиний внесок не залежно від отримання доходу від підприємницької діяльності. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З огляду на зазначене, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 25 липня 1996 року Позивачка була зареєстрована органом державної реєстрації - Харківською районною державною адміністрацією у м. Києві (яка, у подальшому, відповідно до Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 01.08.2001 № 1625, була ліквідована, та на базі якої було утворено Дарницьку районну у м. Києві державну адміністрацію) в якості суб`єкта підприємницької діяльності.
Відповідно до наданої відповідачем інформації, в інтегрованій картці платника податків позивач за кодом платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) обліковуються нарахування єдиного внеску в автоматичному режимі за січень-грудень 2017 року та щоквартальні нарахування за І кв. 2018 року - IV кв. 2020 року згідно з обраними системами оподаткування в розмірі мінімального страхового внеску за кожен місяць на загальну суму 37788,74 грн. 
За зазначений період сплата єдиного внеску за кодом платежу 71040000 відсутня, в зв`язку з чим в картці позивача обліковується недоїмка у сумі 37788,74 гривень. Також відповідач повідомив, що позивач за вищезазначений період звітність не подавала. 
Як вбачається із матеріалів справи, Головне управління ДПС у м. Києві відносило позивачку до категорії платників податків - фізичної особи - підприємця (ФОП) та визначало її в якості платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що зумовило здійснення податковим органом комплексу дій щодо реалізації компетенції з адміністрування відносин зі сплати ЄСВ та роботи з податковим боргом, та видання актів індивідуальної дії, а саме вимоги ГУ ДПС у місті Києві від 14.05.2019 № Ф-61799-17У, якю було встановлено позивачці фінансові зобов`язання.
Відповідна вимога направлялися на адресу позивачки та повернулися на адресу контролюючого органу у зв`язку з закінченням терміну зберігання, що за твердженням відповідача дало підстави вважати відповідну заборгованість узгодженою та в подальшому звернутися до органів державної виконавчої служби для стягнення відповідної заборгованості у примусовому порядку.
Позивачка, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що вона не здійснювала жодних дій, спрямованих на набуття нею у законному порядку правового статусу фізичної особи - підприємця (ФОП) після зміни правового регулювання відповідних відносин у 2004 році, не подавала заяв реєстратору ні про відповідну державну реєстрацію, ні про внесення до Єдиного державного реєстру інформації про набуття нею такого статусу у зв`язку з реєстрацією до 2004 року її в якості суб`єкта підприємницької діяльності. 
У зв`язку з цим позивачка вважає дії податкових органів щодо її обліку та нарахування заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування протиправними, що і стало підставою для звернення до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що ключовим питанням, яке підлягає вирішенню та встановленню судом, є наявність або відсутність у позивача правового статусу фізичної особи - підприємця у період нарахування заборгованості зі сплати внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки всі інші позовні вимоги є похідними
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, регулюються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010 (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 2464). 
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Пунктом 10 частини 1 статті 1 Закону № 2464 визначено, що страхувальники — роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону № 2464 мінімальний страховий внесок - це сума єдиного внеску, що визначається розрахунково, як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановленого законом на місяць. Частиною 5 статті 8 Закону № 2464 для зазначеної категорії платників встановлена обов`язкова ставка єдиного внеску, що дорівнює 22 відсотка бази нарахування.
З матеріалів справи встановлено, що позивачка до винесення спірної вимоги єдиний внесок як фізична особа - підприємець не сплачувала.
При цьому суд вважає за необхідне детально проаналізувати історичний та правовий контекст формування інституту державної реєстрації суб`єктів господарювання в Україні.
01.07.2004 набрав чинності Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» № 755-IV (далі - Закон № 755-IV), яким передбачено створення і формування нового Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (ЄДР).
Відповідно до частини першої статті 42 Закону № 755-IV для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем, повинна подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцем проживання такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця; копію довідки про включення заявника до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації ФОП. 
Згідно з пунктом 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» цього Закону державний реєстратор протягом 2004– 2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний був провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягувався. 
Таким чином, визначена процедура державної реєстрації з дати набрання чинності Законом № 755-IV передбачала обов`язкове встановлення чіткого волевиявлення особи щодо одержання правового статусу ФОП через здійснення повного (при первинному набутті) чи мінімального (при підтвердженні набутого статусу суб`єкта підприємницької діяльності до 01.07.2004) комплексу дій шляхом подання державному реєстратору реєстраційної картки (документ встановленого зразка, який підтверджує волевиявлення особи щодо внесення відповідних записів до ЄДР - абзац сьомий частини першої статті 1 Закону № 755-IV) та отримання свідоцтва про державну реєстрацію нового зразка. 
03.03.2011 набрав чинності Закон України від 01.07.2010 № 2390-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання» (далі - Закон № 2390-VI), яким було внесено суттєві зміни до Закону № 755-IV.
Пунктами 2– 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI було передбачено, що процес включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, зобов`язані були у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. Свідоцтва про державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, після настання встановленого строку вважалися недійсними. 
Водночас, пунктом 8 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI визначено, що після закінчення передбаченого для включення відомостей до ЄДР строку, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів, за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям. За результатами проведеної комісіями роботи відомості про таких осіб включаються до ЄДР з обов`язковою відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію старого зразка вважаються недійсними.
Таким чином, строк для включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких була проведена до 01.07.2004, визначений пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI, закінчився 03.03.2012. При цьому цей строк підлягав застосуванню виключно у випадках самостійного подання останніми реєстраційних карток державному реєстратору. Відомості ж про осіб, які самостійно не звернулися з відповідною заявою, підлягали включенню до ЄДР на підставі інформації від комісій з обов`язковою відміткою про недійсність їхнього старого свідоцтва.
25.04.2014 набрав чинності Закон України від 25.03.2014 № 1155-VII «Про внесення змін до деяких законів України щодо включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до Єдиного державного реєстру» (далі - Закон № 1155-VII). Цим Законом пункт 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону № 755-IV викладено в новій редакції, а також виключено пункти 2-4 і 7-9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI.
З пояснювальної записки до проекту Закону № 1155-VII вбачається, що Закон № 2390-VI мав низку прогалин, які негативно впливали на законні інтереси суб`єктів господарювання, оскільки процес примусового включення затягнувся, а реалізація процедур на практиці виявилась частково неможливою через відсутність кодів адміністративно-територіального устрою у базах даних органів ДПС, статистики та Пенсійного фонду щодо сотень тисяч суб`єктів господарювання. Основною метою Закону № 1155-VII було продовження процесу включення відомостей саме про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців за їхніми власними зверненнями.
Оцінюючи поведінку державних органів у цих правових умовах, суд звертається до принципу належного урядування (good governance), закріпленого у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України» (пункт 70). Даний принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. На них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
Крім того, за сталою практикою ЄСПЛ щодо імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності або колізій у тлумаченні прав та обов`язків платника слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства (рішення у справі «Серков проти України», заява № 39766/05, пункт 43).
Вирішуючи цей спір, суд керується обов`язковими правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 01.07.2020 у зразковій справі № 260/81/19. Велика Палата чітко вказала, що статус ФОП є формою реалізації конституційного права на підприємницьку діяльність. Відсутність підтвердженого у визначеній державою формі реалізації цього права у нових умовах нормативно-правового регулювання після 2004 року виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 01.07.2004 ознак суб`єкта господарювання, оскільки особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права, а користується ним на власний розсуд. 
Водночас, зміни у процедурі адміністрування системи державної реєстрації фізичних осіб - підприємців, запроваджені Законами № 2390-VI та № 1155-VII, не спростовують наведених висновків щодо природи визначення статусу ФОП, а лише визначали алгоритм діяльності уповноважених органів щодо осіб, які мали намір продовжувати діяльність. Неподання реєстраційної картки мало наслідком констатацію відмови особи від набуття статусу ФОП в сучасній правовій системі та визнання її старого свідоцтва недійсним. Таким чином, повністю виключалася можливість законного здійснення підприємницької діяльності, а відтак і отримання доходу від неї. Існування нечіткого, суперечливого нормативного регулювання баз даних у цей період порушує фундаментальний принцип правової визначеності.
Також Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що 03.06.2020 набрав чинності Закон України від 13.05.2020 № 592-IX, яким розділ VIII Закону № 2464-VI доповнено пунктом 9-15 щодо списання «сплячим» ФОП заборгованості з ЄСВ. З пояснювальної записки до цього Закону чітко вбачається, що встановлення обов`язку сплати єдиного соціального внеску за відсутності отримання доходу не відповідає легальній меті державного регулювання та є непослідовним, оскільки об`єктом нарахування внеску є саме отриманий дохід.
З огляду на це, Велика Палата Верховного Суду у справі № 260/81/19 констатувала, що відсутність офіційного підтвердження у особи статусу ФОП шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку Закону № 755-IV, що виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності, за відсутності фактичних доказів протилежного, повністю виключає і можливість формальної та фактичної участі такої особи у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.
Застосовуючи вказані правові позиції до обставин даної справи, суд наголошує, що ОСОБА_2 не підтвердила статус фізичної особи - підприємця у порядку, визначеному Законом № 755-IV. Жодних доказів того, що протягом 2017– 2020 років позивачка фактично здійснювала підприємницьку діяльність, подавала податкові декларації чи звіти по ЄСВ, або отримувала від такої діяльності доходи, відповідачем до суду не надано.
За таких обставин, у відповідача були відсутні законні правові підстави для утримання позивачки на обліку як платника єдиного внеску, здійснення автоматизованих щоквартальних нарахувань недоїмки в ІКПП та формування і направлення на її адресу спірної вимоги від 14.05.2019 № Ф-61799-17У. 
Враховуючи заявлені позивачкою позовні вимоги та з метою повного, всебічного й ефективного захисту її порушених прав, суд вважає за необхідне визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у м. Києві від 14.05.2019 № Ф-61799-17У про стягнення недоїмки зі сплати єдиного внеску.
Решта позовних вимог (щодо визнання протиправними дій посадових осіб з ведення обліку позивачки, зобов`язання зняти її з обліку та внести відповідні записи до реєстру, очищення інтегрованої картки від відомостей про борг, а також визнання протиправними дій щодо надсилання спірного документа до виконавчої служби) перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з основною позовною вимогою і є похідними від неї.
Суд наголошує, що відсутність у особи правового статусу фізичної особи - підприємця у спірному періоді повністю виключає правомірність її обліку як платника єдиного внеску, здійснення будь-яких нарахувань у реєстрі страхувальників, відображення в інтегрованій картці платника податків (ІКПП) відомостей про наявність недоїмки, а також подальше вчинення посадовими особами дій щодо направлення документів до органів Дарницького ВДВС у м. Києві з метою примусового стягнення такої заборгованості. 
Оскільки основна вимога визнана протиправною та скасована судом, усі супутні дії відповідача з адміністрування та стягнення цього безпідставного боргу також є протиправними, а похідні позовні вимоги підлягають задоволенню з метою реального та повного поновлення прав Позивачки.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд здійснює оцінку доказів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленої сили, а належність, допустимість, достовірність кожного доказу та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності визначаються судом з урахуванням предмета доказування у конкретній справі.
Водночас обов`язок суду щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи не ототожнюється з обов`язком надавати детальну оцінку кожному доказу чи кожному доводу сторін окремо. Процесуальний закон вимагає від суду наведення мотивів, з яких він виходив при ухваленні рішення, однак не передбачає необхідності формального аналізу всіх без винятку аргументів, якщо такі аргументи є повторюваними, взаємопохідними або не мають визначального значення для правильного вирішення спору.
Зазначений підхід відповідає усталеній судовій практиці Верховного Суду, відповідно до якої судове рішення вважається належно вмотивованим тоді, коли з його змісту вбачається, що суд дослідив обставини справи в їх сукупності, визначив юридично значимі факти та надав оцінку тим доказам і доводам, які впливають на висновок щодо прав і обов`язків сторін.
У цій справі судом досліджено всі надані сторонами докази у їх сукупності та взаємному зв`язку. Разом з тим, мотивувальна частина рішення містить оцінку лише тих доказів та аргументів, які мають істотне значення. На переконання суду доводи та докази, що не спростовують встановлених судом фактичних обставин або не впливають на правову кваліфікацію спірних правовідносин, не потребують окремого детального аналізу.
Отже, відсутність у рішенні розгорнутої оцінки кожного доказу чи кожного аргументу відповідача не свідчить про їх ігнорування, а є наслідком реалізації судом принципів процесуальної економії, змагальності та концентрації доказування, з урахуванням визначених законом меж предмета доказування та повноважень суду.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що під час звернення до суду позивачкою було сплачено судовий збір у сумарному розмірі 3405,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій. Враховуючи повне задоволення позову, вказаний розмір судового збору підлягає стягненню на користь Позивачки за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.
Керуючись статтями 2, 6-9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у м. Києві (Україна, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; код ЄДРПОУ ВП 44116011) від 14.05.2019 року №Ф-61799-17У.
Визнати протиправними дії відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (ІКЮО 43005393) Головного управління ДПС у м. Києві (Україна, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; код ЄДРПОУ ВП 44116011) щодо обліку ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) в якості платника внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Зобов`язати відокремлений підрозділ Державної податкової служби України Головне управління ДПС у м. Києві (Україна, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; код ЄДРПОУ ВП 44116011) зняти ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) з обліку платника внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, внести відповідний запис до реєстру страхувальників, та виключити з інтегрованої картки платника податків відомості про наявність у ОСОБА_2 недоїмки (боргу) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у м. Києві (Україна, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; код ЄДРПОУ ВП 44116011) щодо надсилання до Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вимоги Головного управління ДПС у м. Києві (ІКЮО 43141267) від 14.05.19 року №Ф-61799-17У.
Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 3405,00 грн (три тисячі чотириста п`ять гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у м.Києві (Україна, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; код ЄДРПОУ ВП 44116011).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 07.07.2026.

Суддя Панченко Н.Д.