П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 285/1370/26 
Головуючий у 1-й інстанції: Коцюба О.М. 
Суддя-доповідач: Залімський І. Г. 
26 серпня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Залімського І. Г. 
суддів: Сушка О.О.  Мацького Є.М. 
секретар судового засідання: Шемчук Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 30 червня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 № 807 від 07.11.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Рішенням Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 30.06.2026 позов задоволено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у визначений законодавством строк позивач не повідомив про причини своєї неявки та у подальшому з`явився після закінчення дії таких причин до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позивач не подав відзиву на апеляційну скаргу позивача.
Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача.
Відповідач подав заяву про розгляд справи за відсутності його представника.
Згідно із ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Керуючись положеннями даної норми та враховуючи відсутність заперечень представника позивача, колегія суддів вирішила провести розгляд справи за даної явки сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Встановлено, що 08.08.2024 ОСОБА_1 отримав повістку №59/3527 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується розпискою. Згідно змісту повістки ОСОБА_1 був зобов`язаний о 09:00 15.08.2024 з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Однак, у визначений у повістці час та місце позивач не з`явився.
30.10.2024 військовозобов`язаного ОСОБА_1 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 представниками Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області для вжиття заходів притягнення останнього до адміністративної відповідальності, як такого, що порушує законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. 
Також 30.10.2024 уповноваженою особою на складання протоколів про адміністративні правопорушення у присутності позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Під час складання протоколу ОСОБА_1 було роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України та його права, передбачені ст. 268 КУпАП, та повідомлено про місце і час розгляду справи, що підтверджується його підписом у протоколі.
Оскільки 07.11.2024 ОСОБА_1 на розгляд справи не з`явився, обґрунтованих пояснень своєї невинуватості з підтверджуючими документами не надав, справу було розглянуто за наявними в матеріалах справи документами та постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 № 807 від 07.11.2024 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.
Вважаючи протиправною зазначену постанову, позивач звернувся із до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у ході судового розгляду справи не підтверджено наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, ухвалюючи постанові відповідач не звернув увагу на пояснення ОСОБА_1 про його хворобу, не дав належної оцінки цьому та не врахував, що ОСОБА_1 завершив проходження ВЛК, що виключає його ухилення від призову за мобілізацією.
Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
Частиною 1 статті 4 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” передбачено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.
Відповідно до частини 10 статті 1 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Згідно із абз.1 ч. 1 ст. 22 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).
У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.
Частина третя статті 210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, у вигляді штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно із статтею 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
За змістом ч. 3 ст. 22 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” громадянин який отримав повістку зобов`язаний прибути до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк, не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Також громадянин у разі неявки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язаний у строк, що не перевищує сім календарних днів, повідомити про причини неявки та прибути до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Апеляційний суд зауважує, що ч. 3 ст. 22 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” поважною причиною неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, визнає, зокрема, хворобу громадянина. Водночас, відсутні уточнення щодо переліку хвороб, їх тяжкості, проходження амбулаторного чи стаціонарного лікування, а тому поважною причиною неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці є факт хвороби громадянина, підтверджений документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій.
Застосовуючи вказані норми ч. 3 ст. 22 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” до спірних правовідносин колегія суддів зазначає, що за повісткою від 08.08.2024 №59/3527, позивач зобов`язаний був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 15.08.2024, або повідомити про причини не прибуття не пізніше 18.08.2024 шляхом безпосереднього звернення до ІНФОРМАЦІЯ_2 або в інший спосіб із подальшим прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Матеріали справи не містять доказів прибуття позивача 15.08.2024 за повісткою від 08.08.2024 №59/3527 до ІНФОРМАЦІЯ_2 або доказів повідомлення позивачем про причини його не прибуття у вказані строки.
Позивачем подані до суду копії таких медичних документів: висновок обстеження ЕКГ від 22.07.2024, заключення лікаря від 31.07.2024, електронне направлення на електрокардіографію від 19.08.2024, електронне направлення на консультацію до лікаря пульмонолога від 04.09.2024; консультативні висновки спеціаліста від 31.07.2024 та 25.09.2024, виписка-епікриз із медичної картки стаціонарного хворого № 9866 про госпіталізацію з 08.07.2025 по 12.08.2025, виписка із медичної карти хворого № 13050 про перебування у стаціонарі з 03.09.2025 по 19.09.2025, протоколи обстеження від 09.07.2025, 15.07.2025, 29.07.2025, витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 22.01.2026 № 194/26/171/В про встановлення позивачу інвалідності І групи з 21.11.2025. Відповідно до пенсійного посвідчення Серії НОМЕР_1 позивач є особою з інвалідністю І групи та отримує пенсію по інвалідності з 04.02.2026.
Апеляційний суд враховує, що вказаними документами підтверджуються доводи позивача про перенесений ним інсульт 08.07.2025, подальше лікування та встановлення інвалідності І групи.
Разом з цим, у контексті змісту ч. 3 ст. 22 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” вказані документи підтверджують факт хвороби позивача після 08.07.2025, тобто через майже рік після виникнення у позивача обов`язку з`явитися за повісткою від 08.08.2024 №59/3527 або повідомити про причини неявки за такою повісткою.
Електронне направлення на електрокардіографію від 19.08.2024 не свідчить про перебування позивача на лікуванні саме 19.08.2024 чи взагалі про реалізації такого направлення шляхом звернення до профільного лікаря.
З огляду на підтвердження у ході судового розгляду обставин не прибуття позивача за повісткою від 08.08.2024 №59/3527 та не повідомлення позивачем відповідача, у визначені законом строки, про причини його не прибуття, враховуючи, що надані позивачем докази підтверджують його хворобу тільки після закінчення строків виконання обов`язку щодо прибуття за повісткою або повідомлення позивачем про причини не прибуття, апеляційний суд констатує наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Разом з цим, колегія суддів зауважує, що станом на дату прийняття оскаржуваної постанови відповідача, стан здоров`я позивача об`єктивно перешкоджав йому як з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 так і проходити військову службу будь-якого виду, адже на даний час він є інвалідом І групи та потребує постійного догляду після перенесеного інсульту. Також ОСОБА_1 завершив проходження ВЛК, що виключає його ухилення від призову за мобілізацією.
Згідно із ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пункт 1 частини 3 статті 2 КАС України серед основних засад (принципів) адміністративного судочинства виділено верховенство права.
Відповідно до ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Примітка. Положення цієї статті не застосовуються до правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 121, частиною п`ятою статті 122, статтями 122-2, 122-4, частиною третьою статті 123, частинами другою - п`ятою статті 126, статтями 130, 161-1 і 173-2 цього Кодексу.
Згідно із ст.284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.
З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що хоча й позивач допустив адміністративне порушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, однак таке порушення в силу наведених обставин втратило свою суспільну небезпечність, а отже може бути розцінене судом як малозначне.
Відтак, у даному випадку оскаржувану постанову відповідача належить скасувати у частині накладення адміністративного стягнення, оголосити позивачу усне зауваження, а провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - закрити на підставі ст. 284 КУпАП. 
У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.
Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
За приписами ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись вказаними положеннями статті 139 КАС України, виходить з того, що судове рішення ухвалено на користь суб`єкта владних повноважень, яким не понесено витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, у зв`язку із чим судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.
Рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 30 червня 2026 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Адміністративний позов задовольнити частково.
Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 № 807 від 07.11.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення вигляді штрафу у сумі 17 000 грн, скасувати у частині накладення адміністративного стягнення.
Оголосити ОСОБА_1 усне зауваження.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити на підставі ст. 284 КУпАП. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.  

Головуючий | | | Залімський І. Г.
Судді | | | Сушко О.О.    Мацький Є.М.