ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 липня 2026 року
м. Київ

справа № 383/1513/23
провадження № 61-2695св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 

головуючого - Синельникова Є. В., 
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Шиповича В. В., 

учасники справи:
позивачка - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Штурко Неля Василівна , на постанову Кропивницького апеляційного суду від 18 грудня 2024 року у складі колегії суддів Дуковського О. Л., Дьомич Л. М., Письменного О. А.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення з незаконного володіння та скасування державної реєстрації.

В обґрунтування позову зазначала, що є власником земельної ділянки площею 20,32 га з кадастровим номером 3520884800:02:000:0551, яка розташована на території Кетрисанівської (Миколо-Бабанської) сільської ради Кропивницького (Бобринецького) району Кіровоградської області.

Вказувала, що 09 грудня 2019 року нібито між нею та ОСОБА_2 укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, який було зареєстровано у Новоградівській сільській раді Бобринецького району Кіровоградської області 24 грудня 2019 року за № 34935563. Примірник договору оренди землі ОСОБА_1 від ОСОБА_2 не отримувала, спірний договір не укладала і не підписувала, тому договір не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки відсутність підпису на договорі означає відсутність волевиявлення на укладення такого договору.

Зазначала, що відповідач натепер користується спірною земельною ділянкою, а тому вважає за необхідне усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення з незаконного володіння відповідача, оскільки є її власником.

Позивачка просила суд:
- усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належної їй земельної ділянки площею 20,32 га з кадастровим номером 3520884800:02:000:0551, яка розташована на території Кетрисанівської (Миколо-Бабанської) сільської ради Кропивницького (Бобринецького) району Кіровоградської області шляхом повернення її з незаконного володіння ОСОБА_2 ;
- скасувати державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) ОСОБА_2 щодо земельної ділянки площею 20,32 га з кадастровим номером 3520884800:02:000:0551, яка розташована на території Кетрисанівської (Миколо-Бабанської) сільської ради Кропивницького (Бобринецького) району Кіровоградської області, що зареєстроване у державному реєстрі Новоградівською сільською радою Бобринецького району Кіровоградської області 24 грудня 2019 року за № 34935563.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Бобринецький районний суду Кіровоградської області рішенням від 03 липня 2024 року позов задовольнив. 

Усунув перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належної їй земельної ділянки площею 20,32 га з кадастровим номером 3520884800:02:000:0551, яка розташована на території Кетрисанівської (Миколо-Бабанської) сільської ради Кропивницького (Бобринецького) району Кіровоградської області шляхом повернення її з незаконного володіння ОСОБА_2 . 
Скасував державну реєстрацію іншого речового права (права оренди земельної ділянки) ОСОБА_2 щодо земельної ділянки площею 20,32 га з кадастровим номером 3520884800:02:000:0551, яка розташована на території Кетрисанівської (Миколо-Бабанської) сільської ради Кропивницького (Бобринецького) району Кіровоградської області, на підставі рішення державного реєстратора Новоградівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області Пономарьової Л. Б. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50540118 від 28 грудня 2019 року, дата державної реєстрації 24 грудня 2019 року, номер запису про інше речове право 34935563.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 6 953,40 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов є обґрунтованим, а порушене право позивачки як власниці земельної ділянки підлягає захисту, шляхом повернення земельної ділянки законному володільцю, оскільки позивачка не підписувала, а як наслідок не укладала договір оренди земельної ділянки, що підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Кропивницький апеляційний суд постановою від 18 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Пономарьов О. В., рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03 липня 2024 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким відмовив у задоволенні позову.

Апеляційний суд, мотивуючи постанову вказав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що договір оренди землі є неукладеним з підстав не підписання його першого та другого аркушів позивачкою. Між сторонами укладено договір оренди землі та складено акти про передавання та приймання земельної ділянки, про визначення меж земельних ділянок у натурі, які підписані орендодавцем та орендарем. За висновком експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи підписи від імені позивачки у договорі оренди земельної ділянки, укладеному між нею та відповідачем щодо земельної ділянки загальною площею 20,3200 га на 3-й та 4-й сторінках у графах «гр. ОСОБА_1 _____», виконані самою ОСОБА_1 . Отже, позивачка підписала договір оренди землі від 09 грудня 2019 року та погодилися з усіма його істотними умовами, а твердження, що позивачкою не підписано перший та другий аркуші не ґрунтується на нормах закону, оскільки чинним законодавством не передбачено підписання кожного аркушу договору. 
Крім того, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що протягом 2019-2023 років позивачка отримувала орендну плату за договором оренди землі, а відповідач здійснював обробіток земельної ділянки відповідно до умов цього договору та цільового призначення земельної ділянки. Таким чином, позивачка виявила своє волевиявлення на укладення договору в момент досягнення згоди з усіма його істотними умовами, підписавши договір, та в подальшому правовідносини сторін набули сталого і тривалого характеру.

Короткий зміст вимог і доводів касаційної скарги

28 лютого 2025 року представник заявниці ОСОБА_1 адвокат Штурко Н. В. засобами поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Кропивницького апеляційного суду від 18 грудня 2024 року у цій справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Кропивницького апеляційного суду від 18 грудня 2024 року та залишити в силі рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03 липня 2024 року. 

Підставами касаційного оскарження судового рішення представник заявниказазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19 (провадження № 14-79цс21), у постановах Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 385/1290/21 (провадження № 61-12824св22), від 21 лютого 2024 року у справі № 385/342/23 (провадження № 61-18254св23), від 20 березня 2024 року у справі № 385/35/23 (провадження № 61-17386св23) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Заявниця звертає увагу, що апеляційний суд дії відповідача щодо самовільного використання спірної земельної ділянки помилково не визнав незаконними та такими, що створюють позивачці перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, оскільки договір оренди земельної ділянки між сторонами не укладався. Підтвердженням цьому є висновок експерта за результатами проведеної у справі судової почеркознавчої експертизи, згідно з яким підписи на спірному договорі не належать позивачці, тому підроблений підпис позивачки у договорі унеможливлює визнання цього правочину укладеним. Помилковим є посилання апеляційного суду на те, що позивачка отримувала орендну плату, оскільки у справі відсутні докази отримання позивачкою орендної плати за договором протягом 2019-2023 років. 
Провадження у суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 10 квітня 2025 року у складі колегії суддів Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. відкрив касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

У квітні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 травня 2026 року у зв`язку з обранням судді Тітова М. Ю. до Великої Палати Верховного Суду визначено колегію суддів для розгляду цієї справи у такому складі: Сердюк В. В. (суддя-доповідач), Осіян О. М., Сакара Н. Ю.

Верховний Суд ухвалою від 08 червня 2026 року призначив справу до судового розгляду.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 20,32 га з кадастровим номером 3520884800:02:000:0551, яка розташована на території Кетрисанівської (Миколо-Бабанської) сільської ради Кропивницького (Бобринецького) району Кіровоградської області, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 345607717 від 07 вересня 2023 року (т. 1, а. с. 8). 

09 грудня 2019 року між сторонами укладено договір оренди землі площею 20,32 га з кадастровим номером 3520884800:02:000:0551, яка розташована на території Кетрисанівської (Миколо-Бабанської) сільської ради Кропивницького (Бобринецького) району Кіровоградської області. Також 09 грудня 2019 року було складено акти про передавання та приймання земельної ділянки, про визначення меж земельних ділянок в натурі, які підписані орендодавцем та орендарем (т. 1, а. с.113, 114, 231 зворот, 232).

З договору оренди вбачається, що договір укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строком на 12 років. Державна реєстрація іншого речового права (права оренди земельної ділянки) проведена на підставі рішення державного реєстратора Новоградівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області Пономарьової Л. Б. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50540118 від 28 грудня 2019 року, дата державної реєстрації 24 грудня 2019 року, номер запису про інше речове право 34935563, що підтверджується копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 345607717 від 07 вересня 2023 року (т. 1, а. с. 8).

Оспорюваний договір оренди викладений на чотирьох сторінках двох аркушів паперу формату А4 із текстом на кожній сторінці, які не прошиті між собою. Сторони передбачили на кожній сторінці договору окрему графу для підписання кожної із сторінок договору з метою забезпечення ідентичності його умов, щодо яких сторонами була досягнута згода.

Вимоги пункту 39 договору щодо знаходження одного примірника договору у орендодавця, а другий - у орендаря, не дотримані, оскільки після проведення експертизи обидва примірника спірного договору перебували у сторони відповідача, один з яких був наданий відповідачем за ухвалою суду для проведення експертизи, а другий сторона відповідача просила долучити до справи після її проведення (т. 1, а. с. 110, 157-160) та узгоджується із твердженням позивачки про відсутність у неї примірника договору.

За висновком експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 08 квітня 2024 року № 357/24-27 підписи від імені ОСОБА_1 у договорі оренди земельної ділянки від 09 грудня 2019 року, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо земельної ділянки загальною площею 20,3200 га кадастровий номер 3520884800:02:000:0551, розташованої на території Миколо-Бабанської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, які містяться: на 1-й та 2-й сторінках у графах «гр. ОСОБА_1 ______», виконані не самою ОСОБА_1 , а іншою особою, з деяким наслідуванням якихось справжніх підписів ОСОБА_1 ; на 3-й та 4-й сторінках договору у графах «гр. ОСОБА_1 _____», виконані самою ОСОБА_1 (т. 1, а. с.132-140). 

Апеляційний суд також встановив, що протягом 2019-2023 років ОСОБА_1 отримувала орендну плату згідно з договором оренди землі, а відповідач здійснював обробіток земельної ділянки відповідно до умов цього договору та цільового призначення земельної ділянки.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим 
є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 

Зазначеним критеріям постанова апеляційного суду відповідає з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із частиною першою статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. 

За змістом цієї статті негаторний позов застосовується для захисту від порушень, які не пов`язані з позбавленням володіння (пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16, провадження № 14-2цс21).

Негаторний позов - це вимога власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Схожі висновки викладені, зокрема, у пункті 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (провадження № 14-91цс20).

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю навіть, якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) за подібних правовідносин щодо способу захисту права власника при непідписаному договорі оренди земельної ділянки Велика Палата Верховного Суду виснувала, що ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. 

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 грудня 2025 року у справі № 908/2388/21 (провадження № 12-73гс24) зазначила, що негаторний позов пред`являється у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьою особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном.

Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпоряджання річчю.

Встановивши, що відповідач фактично користується спірними земельними ділянками, створюючи перешкоди у їх користуванні власнику, в цьому випадку належним та ефективним способом захисту права, яке позивачка як власниця земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним їй майном шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок, тобто негаторний позов.

Отже, колегія суддів погоджується з тим, що належним та ефективним способом захисту прав власника, позбавленого права користування належним йому майном, є пред`явлення негаторного позову. Такий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19 (провадження № 14-79цс21), від 13 травня 2026 року у справі № 456/252/22 (провадження № 14-75цс25). 

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта статті 202 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. 

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

У справі, яка переглядається, апеляційний суд встановив, що 09 грудня 2019 року між сторонами укладено договір оренди землі, площею 20,32 га, кадастровий номер 3520884800:02:000:0551, яка розташована на території Кетрисанівської (Миколо-Бабанської) сільської ради Кропивницького (Бобринецького) району Кіровоградської області. Також 09 грудня 2019 року складено акти про передання та приймання земельної ділянки, про визначення меж земельних ділянок в натурі, які підписані орендодавцем та орендарем (т. 1, а. с. 231 зворот, 232).

За висновком експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 08 квітня 2024 року № 357/24-27 підписи від імені ОСОБА_1 у договорі оренди земельної ділянки від 09 грудня 2019 року, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо земельної ділянки загальною площею 20,3200 га на 3-й та 4-й сторінках у графах «гр. ОСОБА_1 _____», виконані самою ОСОБА_1 (т. 1, а. с.132-140).

На підставі наведеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що позивачка підписала договір оренди землі від 09 грудня 2019 року та погодилися з усіма його істотними умовами.

З таким висновком апеляційного суду колегія суддів погоджується.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачка не підписувала спірний договір оренди земельної ділянки спростовуються матеріалами справи, зокрема висновком експерта від 08 квітня 2024 року № 357/24-27, про те, що на 1-й та 2-й сторінках у графах «гр. ОСОБА_1 ______», виконані не самою ОСОБА_1 , а іншою особою, з деяким наслідуванням якихось справжніх підписів ОСОБА_1 ; на 3-й та 4-й сторінках договору у графах «гр. ОСОБА_1 _____», виконані самою ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).
Матеріали справи не містять доказів того, що позивачка заявляла клопотання про проведення додаткової або повторної експертизи, розпорядившись на власний розсуд наданими їй правами відповідно до статті 43 ЦПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що твердження позивачки про те, що вона не підписувала перший та другий аркуш договору оренди земельної ділянки не ґрунтується на нормах чинного законодавства, оскільки нормами ЦК України та Закону України «Про оренду землі» не передбачено підписання кожного аркушу договору. Тому волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, а позивачка виявила свою волю на укладення договору в момент досягнення згоди з усіх його істотних умов, підписавши договір.

Крім того, на виконання умов договору оренди земельної ділянки 09 грудня 2019 року, кадастровий номер 3520884800:02:000:0551, було складено акти про передання та приймання земельної ділянки, про визначення меж земельних ділянок у натурі, які підписані орендодавцем та орендарем. Наведеного сторони не заперечували у судовому засіданні, що свідчить про реалізацію права орендодавця на передання в оренду спірної земельної ділянки.

Не знайшли свого підтвердження і посилання у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції застосував норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19 (провадження № 14-79цс21), у постановах Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 385/1290/21 (провадження № 61-12824св22), від 21 лютого 2024 року у справі № 385/342/23 (провадження № 61-18254св23), від 20 березня 2024 року у справі № 385/35/23 (провадження № 61-17386св23), колегія суддів до уваги не бере, враховуючи конкретні встановлені судами обставини справи, що розглядається. У наведених для порівняння постановах суду касаційної інстанції встановлено фактичні обставини, які різняться з фактичними обставинами у справі, що переглядається. Також у наведених справах різняться підстави і предмети позовів, що має наслідком і різне правове регулювання спірних правовідносин, тому посилання на вказані вище постанови Великої Палати Верховного Суду та постанови Верховного Суду є нерелевантним. 

Доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав для скасування правильного по суті рішення суду апеляційної інстанції, оскільки ґрунтується на необхідності переоцінки доказів і обставин, яким апеляційний суд надав належу оцінку. Водночас відповідно до вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18). 

Наявність у заявника іншої точки зору на встановлені судом обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості прийнятого апеляційним судом судового рішення та фактично зводиться до спонукання касаційного суду до прийняття іншого рішення - на користь заявника.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , зазначив, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що протягом 2019-2023 років позивачка отримувала орендну плату згідно з договором оренди землі, а відповідач здійснював обробіток земельної ділянки відповідно до умов цього договору та цільового призначення земельної ділянки.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 стверджував, що позивачка протягом 2019-2023 років отримувала орендну плату за користування спірною земельною ділянкою (т. 1, а. с. 47). 

Натомість у відповіді на відзив на позовну заяву представник ОСОБА_1 адвокат Штурко Н. В. вказала, що позивачка особисто, протягом 2019-2023 років не отримувала орендної плати від ОСОБА_2 за користування належною їй земельною ділянкою (т. 1., а. с. 78).

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 сплачувалася орендна плата за користування земельною ділянкою, як і відсутні докази того, що позивачка отримувала орендну плату за використання відповідачем належної їй земельної ділянки, кадастровий номер 3520884800:02:000:0551. 

Разом із тим, помилкове зазначення у постанові суду апеляційної інстанції про отримання позивачкою протягом 2019-2023 років орендної плати від відповідача за користування належною їй земельною ділянкоюз урахуванням інших фактичних обставин, встановлених у цій справі, та наданих доказів, не впливає на правильність висновків апеляційного суду про відмову у задоволенні позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування судового рішення апеляційного суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на власному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України). 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Щодо судових витрат

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Штурко Неля Василівна , залишити без задоволення.

Постанову Кропивницького апеляційного суду від 18 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара 

В. В. Сердюк

В. В. Шипович