Справа № 465/2810/26 
Провадження 2/465/3455/26 

РІШЕННЯ
Іменем України
04.09.2026 року         м. Львів
Франківський районний суд м.Львова в складі головуючого судді Ванівського Ю.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в м. Львові цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , поданої в його інтересах адвокатом Яресько Тарасом Віталійовичем до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит – Капітал» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, -
в с т а н о в и в:
представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення безпідставно отриманих коштів.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що у 2025 році ОСОБА_1 з реєстру боржників дізнався, що щодо нього приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Гореликом Є.Б. було відкрито виконавче провадження № 67633035 (надалі – «Виконавче провадження»). В подальшому, виконавче провадження було передано на виконання виконавцю Говорову П.В. Виконавче провадження було відкрите та здійснено примусове виконання на підставі виконавчого напису № 21233, виданого 15.06.2021. Виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф щодо стягнення з позивача на користь ТзОВ «ФК «Кредит – Капітал» заборгованості у розмірі 18689,99 грн. Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 13.02.2026 року по справі № 465/10315/25 позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» з участю третіх осіб: приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич Оксани Федорівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та про стягнення безпідставно набутих коштів - задоволено частково. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 21233 від 15.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «Кредит – Капітал». Виконавцем в рамках виконавчого провадження № 67633035, відкритого на підставі незаконного виконавчого напису, було здійснено стягнення коштів з позивача. 29.10.2025 року виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 67633035. У зазначеній постанові передбачено, що борг, витрати виконавчого провадження та основну винагороду приватного виконавця в рамках ВП № 67633035 з боржника стягнуто в повному обсязі. В рамках виконавчого провадження з позивача було стягнуто на користь ТзОВ «ФК «Кредит – Капітал» 18689,99 грн.; основна винагорода – 1869,00 грн.; витрати виконавчого провадження – 529,00 грн. Просить позовні вимоги в повному обсязі.
Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 08.04.2026 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав копію ухвали Франківського районного суду м.Львова від 08.04.2026 року та позовну заяву з додатками в електронній кабінет, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа.
Відповідач відзиву, а також заяв чи будь-яких інших клопотань не подав.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України до суду не надійшло.
Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України.
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.
З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Судом встановлено, що 15.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. вчинено виконавчий напис №21233, згідно якого з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ТзОВ «ФК «Кредит – Капітал» заборгованість за кредитним договором №005-04564-151111 від 15.11.2011 року в розмірі 18 689,99 гривень.
Приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Гореликом Є.Б. 24.11.2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67633035 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №21233 від 15.06.2021 року.
Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. від 17.05.2024 року виконавче провадження №67633035 передано від приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелика Є.Б. до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. від 29.10.2025 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №67633035.
Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 13.02.2026 року у справі №465/10315/25 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №21233 від 15.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «Кредит – Капітал».
За змістом ч.4 ст.82ЦПКУкраїни обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як вбачається з відповіді приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. від 11.11.2025 року №6763035/32635 в межах виконавчого провадження №67633035 з примусового виконання виконавчого напису №21233 виданого 15.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. на користь ТзОВ «ФК «Кредит – Капітал» стягнуто з ОСОБА_1 основну винагороду приватного виконавця – 1776,64 грн., кошти за виконавчим документом, стягнуті на користь стягувача – 17 766,31 грн. та 923,68 грн., витрати виконавчого провадження – 460,00 грн., основну винагороду приватного виконавця – 92,36 грн., витрати виконавчого провадження (користування АСВП (депозитний) – 69,00 грн.
Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:
1) повернення виконаного за недійсним правочином;
2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;
3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;
4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти:
1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи;
2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.
Позивач звернувся до суду з позовом про повернення безпідставно стягнутої з нього суми заборгованості за виконавчим написом, який визнано судом таким, що не підлягає виконанню.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню інший стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Як свідчить аналіз матеріалів справи, виконавчий напис, відповідно до якого з позивача стягнуто 18 689,99 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, визнано таким, що не підлягає виконанню, рішенням Франківського районного суду м.Львова від 13.02.2026 року у справі №465/10315/25.
Тому, враховуючи вказане, суд вважає, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача сплаченої суми боргу в розмірі 18 689 грн. 99 коп., які перераховані на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на виконання виконавчого напису нотаріуса, який визнано таким, що не підлягає виконанню.
Водночас суд звертає увагу позивача на те, що стягнуті з позивача кошти, а саме 2398 грн. 00 коп., є витратами виконавчого провадження та основною винагородою виконавця за виконавчим провадженням відповідно.
А тому, винагорода приватного виконавця та витрати виконавчого провадження на загальну суму 2398 грн. 00 коп. не можуть бути стягнуті з відповідача ТОВ "ФК "Кредит-Капітал", адже останнє таких коштів не набуло та не може відповідати за їх набуття приватним виконавцем.
Більше того, частиною другою ст.74ЗаконуУкраїни«Про виконавчепровадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
З наведених норм права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15).
В даному випадку відсутні правові підстави для застосування статті 1212ЦКУкраїни до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним стягненням грошових коштів, оскільки вони не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні статті 1212 ТІК України, а є витратами виконавчого провадження та основною винагородою приватного виконавця та питання про повернення боржнику стягнутої приватним виконавцем винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження має вирішуватися не в порядку стягнення безпідставно набутих коштів.
Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В порядку ст.141 Цивільного процесуального кодексуУкраїни суд присуджує стягнути звідповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору, пропорційно задоволеним позовним вимогам, в розмірі 1 064 грн.965 коп.
Щодо вимоги позивача про стягнення суми витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).
Вирішуючи питання про стягнення з позивача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з п. 3.2 рішення КонституційногоСудуУкраїнивід 30.09.09р.№23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.
Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.
За змістом положень статті 30ЗаконуУкраїни"Проадвокатурутаадвокатську діяльність"від05липня2012року№5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16.
Так, на підтвердження аргументів про стягнення судових витрат на професійну правову допомогу позивачем надано суду: договір про надання правничої допомоги №26062 від 23.03.2026 року, укладений між адвокатом Яресько Т.В. та ОСОБА_1 ; детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору про надання правової допомоги №26062 від 23.03.2026 року; акт приймання – передачі послуг №1 від 24.03.2026; розрахункову квитанцію про отримання гонорару №23/03/26 від 23.03.2026 року на суму 10 000,00 грн.; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №8815/10 та ордер на надання правничої допомоги серії АІ №202857.
З приводу наведеного приймається до уваги те, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. В пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.
Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
З огляду на наведене та приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, задоволення позовних вимог, співмірність понесених витрат із ціною позову, значення справи для позивача, вимоги розумності і справедливості, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про задоволення вимог позивача про стягнення судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, в розмірі 6000 грн. Зазначений розмір витрат на правову допомогу суд вважає належним та співмірним із характером правовідносин та складністю справи.
Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 284, 352, 354 ЦПК України, суд, –
в и р і ш и в:
позов  ОСОБА_1 , поданої в його інтересах адвокатом Яресько Тарасом Віталійовичем до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит – Капітал» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів – задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит- Капітал» на користь  ОСОБА_1 18 689 (вісімнадцять тисяч шістсот вісімдесят дев`ять) гривень 99 копійок безпідставно стягнутих коштів.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит- Капітал» на користь  ОСОБА_1 1 064 (одну тисячу шістдесят чотири) гривні 96 копійок судового збору.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит- Капітал» на користь  ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок.
В іншій частині - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 04 вересня 2026 року.

Сторони у справі:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит- Капітал», адреса: м. Львів, вул. Смаль – Стоцького, 1, корп. 28, код ЄДРПОУ – 35234236.

Суддя Ванівський Ю.М.