Справа № 466/5200/25 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б. 
Провадження № 22-ц/811/4439/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 вересня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.
секретаря: Іванової О.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2025 року у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води, –

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2025 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води.
Позов мотивували тим, що Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є постачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.
Відповідач проживає в квартирі АДРЕСА_1 та користується послугами з постачання теплової енергії та гарячої води, для оплати за надання яких йому відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Оскільки квартира відповідача не обладнана квартирними приладами обліку гарячої води, то плата за надані послуги розраховується як різниця між обсягом гарячої води, спожитим за показами вузла комерційного обліку гарячої води (загальнобудинкового приладу обліку) і обсягом води, спожитим згідно показів квартирних приладів обліку гарячої води, що розподіляється на мешканців квартир,в яких були відсутні квартирні прилади обліку гарячого водопостачання.
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якими вони фактично користувалися.
Внаслідок неналежного виконання зобов`язань щодо оплати житлово-комунальних послуг у відповідача утворилася заборгованість за період з 01 березня 2022 року по 31 березня 2025 року за послуги з постачання гарячої води в розмірі 18446.91 грн.
У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання щодо сплати комунальних послуг з відповідача підлягає стягненню інфляційні втрати в розмірі 91.32 грн та 3 % річних в розмірі 18.35 грн.
З наведених підстав, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просили стягнути з ОСОБА_1 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з постачання гарячої води в розмірі 18446.91 грн, інфляційні втрати в розмірі 91.32 грн та 3 % річних в розмірі 18.35 грн. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2025 року позов Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з 01 березня 2022 року по 31 березня 2025 року в сумі 18446.91 грн., інфляційні втрати у розмірі 91.32 грн, 3 % річних в розмірі 18.35 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 3028 грн витрат по сплаті судового збору.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2025 року оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що у період з квітня 2022 року по червень 2022 року йому необгрунтовано нараховано значні суми за користування послугами з постачання гарячої води, незважаючи на те, що в цей період він не проживав в своїй квартирі та не користувався гарячою водою взагалі.
Надані позивачем докази не підтверджують виникнення у ОСОБА_1 боргових зобов`язань та їх розмір за вказаний позивачем період.
В матеріалах справи відсутня інформація щодо обсягу спожитої гарячої води за показами загальнобудинкового лічильника, кількості квартир, облаштованих лічильниками гарячої води, загального обсягу спожитої гарячої води квартирами з лічильниками гарячої води, а також кількість квартир будинку, які не об лаштовані приладами обліку гарячої води, та кількість мешканців, які фактично користуються послугою споживання гарячої води у квартирах, які не об лаштовані приладами обліку гарячої води.
Відсутність вищезазначеної інформації позбавляє можливості визначити різницю між обсягом гарячої води за показами загальнобудинкового лічильника та обсягом гарячої води за показами лічильників у квартирах, які облаштовані приладами обліку.
Розрахунок заборгованості проведено з порушенням вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Методики.
В наявних в матеріалах справи службових записках містяться суперечливі дані щодо кількості квартир без приладів обліку гарячої води, що суттєво впливає на розмір нарахування плати за надані послуги у період з квітня 2022 року по червень 2022 року.
Вказує, що йому нараховано обсяг спожитої гарячої води, що значно перевищує встановлені нормативи споживання гарячої води на одну особу на місяць. 
Вважає, що загальна сума заборгованості за спірний період становить 2652.88 грн.
Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за постачання гарячої води в сумі 2652.88 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з ч. 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення – 02 вересня 2026 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання зобов`язань щодо оплати житлово-комунальних послуг з постачання гарячої води у відповідача виникла заборгованість в розмірі 18446.91 грн за період з 01 березня 2022 року по 31 березня 2025 року, яка підлягає стягненню на користь позивача.
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може з наступних мотивів.
Судом встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований і проживає ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації № 1 від 20 травня 2025 року.
Для здійснення оплати за надані послуги з постачання гарячої води мешканцю квартири АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
З матеріалів справи вбачається, що Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» зверталося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення суми боргу за послуги з постачання гарячої води ОСОБА_1 
05 грудня 2022 року Франківським районним судом м. Львова видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 22389.83 грн за період з 01 квітня 2022 року по 30 вересня 2022 року, а також 248.10 грн судового збору. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 12 травня 2023 року у справі № 466/9740/22 судовий наказ, виданий Шевченківським районним судом м. Львова 05 грудня 2022 року скасовано.
Роз`яснено Львівському міському комунальному підприємству «Львівтеплоенерго» його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» покликається на те, що внаслідок неналежного виконання зобов`язань у відповідача виникла заборгованість за надані йому послуги з постачання гарячої води.
Статтею 22 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.
Індивідуальний споживач – фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією – суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.
Згідно із п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною особою та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (послуги) регулюються Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою КМУ від 21серпня 2019 року №830 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року № 1022 (далі – Правила…).
Пунктом 13 Правил… передбачено, що індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.
01 грудня 2021 року на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» за посиланням: https://lmkp.lte.lviv.ua. оприлюднено індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, який за своєю правовою природою є публічним договором приєднання, типова форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України №1022 від 08 вересня 2021 року.
За умовами індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Пунктом 20 Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1182, передбачено, що комерційний облік послуги ведеться вузлом (вузлами) комерційного обліку, що забезпечує (забезпечують) загальний облік споживання послуги у будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.
Актом № 817 від 15 березня 2022 року підтверджується, що в житловому будинку АДРЕСА_2 встановлено вузол обліку гарячого водопостачання.
В долученій до позовної заяви інформації про вузол обліку ГВП № 0817 містяться покази загальнобудинкового лічильника води заводський № 16324678 за період з 15 березня 2022 року по 30 квітня 2025 року та обсяг спожитої води (а.с. 13).
Свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 35/14830 від 30 грудня 2025 року підтверджується, що за результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки, а саме лічильник води заводський № 16324678 відповідає вимогам МИ1592-86, розділ ЕД
Актом про прийняття вузла комерційного обліку на абонентський облік № 003289 від 20 липня 2022 року підтверджується, що в квартирі АДРЕСА_1 встановлено лічильник води марки «Ecomess» № 0161608 на кухні та лічильник води марки «Ecomess» № 0161616 у ванній. 
Отже, належна відповідачу квартира АДРЕСА_1 обладнана лічильником, починаючи з 20 липня 2022 року.
Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяги спожитої у будівлі гарячої, питної води, визначені за допомогою вузлів комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням), розподіляються між споживачами з урахуванням того, що у разі якщо частина приміщень у будівлі оснащена вузлами розподільного обліку гарячої, питної води, а частина - не оснащена, обсяг відповідної комунальної послуги, спожитий споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку, встановлюється у розмірі, визначеному за допомогою таких вузлів, а загальний обсяг спожитої у будівлі відповідно гарячої, питної води (крім обсягу, витраченого на загальнобудинкові потреби та споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку) розподіляється між споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку, пропорційно до кількості осіб, які фактично користуються такими послугами.
Порядок визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції); обсягів холодної, гарячої води, витраченої на загальнобудинкові потреби; обсягів холодної та гарячої води, спожитої споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку; порядок розподілу обсягів спожитих комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, визначає вимоги до приладів-розподілювачів теплової енергії, поправкові коефіцієнти для розподілу обсягу спожитої теплової енергії між окремими споживачами у будівлях, оснащених вузлами комерційного обліку теплової енергії та/або гарячої, та/або холодної води, де налічуються два та більше споживачів, визначається Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315 (далі – Методика №315).
Відповідно до п. 2 розділу IX Методики № 315 у будівлі/будинку, в якій частина приміщень оснащена вузлами розподільного обліку, а частина не оснащена такими вузлами, обсяг небалансу гарячої води не визначається Vгвпн.бал = 0, а обсяг споживання гарячої води у приміщеннях без обліку визначається як різниця між визначеним за показаннями приладу обліку загального обсягу спожитої гарячої води у будівлі/будинку та між сумарним обсягом спожитої/витраченої гарячої води за показаннями вузлів розподільного обліку у приміщеннях, вузла розподільного обліку на відгалуженні трубопроводу з водорозбірною арматурою для відбору води на загальнобудинкові потреби (або відповідно до обсягу гарячої води, витраченої на загальнобудинкові потреби, що визначений відповідним договором з виконавцем комунальних послуг), обсягом витоків з внутрішньобудинкових мереж гарячої води (за наявності). Такий визначений обсяг розподіляється кожному приміщенню, не оснащеному вузлом розподільного обліку, пропорційно до співвідношення кількості осіб, що фактично користуються комунальною послугою у такому приміщенні, до загальної кількості осіб (споживачів), що фактично користуються комунальною послугою у приміщеннях без обліку.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за надану послугу з постачання гарячої води за період з 01 березня2022 року по 31 березня 2025 року така становить 18446.91 грн.
В розрахунку заборгованості зазначено період нарахування, тариф, кількість спожитої гарячої води, суму нарахування.
При цьому, вартість послуг з постачання гарячої води за період з березня 2022 року по липень 2022 року нараховувалася відповідачу, виходячи з різниці між обсягом, гарячої води, спожитим за показами вузла комерційного обліку (загальнобудинкового лічильника) і обсягом води, спожитим згідно показів квартирних приладів обліку, що розподілявся на мешканців квартир, в яких були відсутні квартирні прилади обліку відповідно до розділу IX Методики №315.
Зокрема, обсяг гарячої води, розподілений на квартиру АДРЕСА_1 у березні 2022 року – 21.989 куб.м., у квітні 2022 року – 23.009 куб.м., у травні 2022 року – 37.007 куб.м., а у липні 2022 року – 61.687 куб.м
В той же час, зі змісту вищезазначеного розрахунку заборгованості вбачається, що за період з березня 2022 року по липень 2022 року обсяг гарячої води, розподілений на квартиру АДРЕСА_1 суттєво перевищує середньомісячні показники у наступні періоди.
Згідно з наявною в матеріалах справи службовою запискою від 04 вересня 2025 року в результаті аналізу встановлено, що у зв`язку з технічною помилкою нарахування за послугу з постачання гарячої води за березень 2022 року по показах загальнобудинкового приладу обліку проведено некоректно. 
Звертаючись з позовними вимогами, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження правильності показників загальнобудинкового приладу обліку за період з березня 2022 року по липень 2022 року, а також обґрунтованого розрахунку, який би пояснював таку значну різницю в обсягах спожитої гарячої води.
Зазначені обставини, з врахуванням помилкового нарахування вартості наданих послуг у березні 2022 року викликає обґрунтовані сумніви у правильності даних для визначення такого обсягу споживання гарячої води у період з березня 2022 року по липень 2022 року.
Розділом IX Методики № 315 передбачено порядок нарахування обсягу споживання гарячої води у приміщеннях без приладів обліку, однак вказана Методика не передбачає можливості нарахування споживачам обсягів, які не відповідають фактичному споживанню та не підтверджені належними доказами.
З огляду на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить детальної інформації щодо нарахування обсягів спожитої гарячої води мешканцем квартири АДРЕСА_1 за період з березня 2022 року по липень 2022 року, така не підлягає стягненню, оскільки розмір такої заборгованості не підтверджується належними та допустимим доказами. 
В подальшому за період з серпня 2022 року по березень 2025 року відповідачу нараховано до сплати за надання послуги з постачання гарячої води 3656.04 грн.
Оскільки в цей період квартира АДРЕСА_1 обладнана лічильником, а відтак нарахування вартості спожитих послуг з постачання гарячої води здійснено на підставі показників лічильника, а відтак не викликає сумнів в правильності такого нарахування.
При цьому, наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями підтверджується, що за період з січня 2023 року по березень 2023 року, з червня 2023 року по грудень 2023 року, з лютого 2024 року по березень 2024 року, у вересні 2024 року, з листопада 2024 року по січень 2025 року та у березні 2025 року в загальному сплачено 2383.85 грн за надання послуги з постачання гарячої води в квартиру АДРЕСА_1 . 
Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, надані сторонами, колегія суддів вважає, що належним чином підтверджена заборгованість відповідача за надані йому послуги з постачання гарячої води в розмірі 1272.19 грн ( 3656.04 грн – 2383.85 грн = 1272.19 грн).
Однак, оскаржуючи рішення суду та заперечуючи щодо задоволення позовних вимог Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», відповідач надав власний розрахунок заборгованості за період з 01 березня 2022 року по 31 березня 2025 року.
Згідно з наданим відповідачем розрахунком його заборгованості за надані йому послуги з постачання гарячої води за період з 01 березня 2022 року по 31 березня 2025 року така становить 2652.88 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 визнає позовні вимоги на суму 2652.88 грн та просить стягнути з нього на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість в цьому розмірі.
Враховуючи передбачений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства, визначені статтею 367 ЦПК України межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з 01 березня 2022 року по 31 березня 2025 року в розмірі 2652.88 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», крім заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води, просило також стягнути на його користь інфляційні втрати та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).
Внаслідок прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання щодо сплати комунальних послуг з постачання гарячої води у позивача виникло право нараховувати інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини 2 статті 625 ЦК України.
Згідно з наданих позивачем розрахунком за період з 01 січня 2024 року по 31 січня 2025 року відповідачу нараховано 91.32 грн інфляційних втрат та 18.35 грн 3 % річних.
Враховуючи те, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року № 1405 з 31 грудня 2023 року фактично поновлено нарахування 3% річних та інфляційних втрат у випадку прострочення сплати комунальних послуг, нарахування інфляційних витрат та 3 % річних здійснено позивачем за період з 01 січня 2024 року по 31 січня 2025 року відповідно до вимог чинного законодавства, а відтак, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 91.32 грн інфляційних втрат та 18.35 грн 3 % річних.
Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», то на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які підлягають стягненню, слід змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» підлягає стягненню 434.82 грн судового збору за подання позову, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3454.95 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» підлягає стягненню 434.82 грн судового збору за подання позову, а з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3454.95 грн судового збору за подання апеляційної скарги, то враховуючи вимоги ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 3454.95 грн. судового збору.
Крім того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 просив стягнути на його користь понесені витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15300 грн. 
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідач надав договір про надання правничої допомоги № 264/25 від 26 листопада 2025 року, додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги № 264/25 від 26 листопада 2025 року, підписаний сторонами 24 грудня 2025 року, акт виконаних робіт від 26 грудня 2025 року із зазначенням переліку правових та юридичних послуг, що надавалися, кількості часу, затраченого на їх надання та вартості цих послуг, а також квитанції про оплату наданих послуг № 0701/26 від 07 січня 2026 року та №2801/26 від 28 січня 2026 року на загальну суму 15300 грн. 
Заперечуючи щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» подало клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, мотивуючи його тим, що розмір понесених витрат є завищеним, неспівмірним з ціною позову, справа є незначної складності, розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, а сплачуючи кошти за надані комунальні послуги з постачання гарячої води, позивач частково визнає позовні вимоги, відтак заявлена відповідачем сума не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, складність справи, співмірність складності справи та обсягу виконаної адвокатом роботи, беручи до уваги доводи заяви про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів вважає, що з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2025 року – змінити.
Позов Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з 01 березня 2022 року по 31 березня 2025 року в розмірі 2652 (дві тисячі шістсот п`ятдесят два) гривень 88 копійок., інфляційні втрати у розмірі 91 (дев`яносто один) гривень 32 копійок, 3 % річних в розмірі 18 (вісімнадцять) гривень 35 копійок.
В решті позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 3454 (три тисячі чотириста п`ятдесят чотири) гривень 95 копійок судового збору.
Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 02 вересня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

Шандра М.М.