ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 вересня 2026 року | справа № 380/13437/26
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Міністерства оборони України, про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень і наказів, зобов`язання вчинити дії.
Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягають у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , про результати медичного огляду, проведеного 23.03.2022 військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 : «непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку» (довідка/постанова ВЛК від 23.03.2022 № 36/2336) та про виключення з військового обліку військовозобов`язаних на підставі підпункту 3 пункту 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 від 23.03.2022 року.
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) повернути статус невійськовозобов`язаного громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), та внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» достовірні відомості стосовно результатів медичного огляду від 23.03.2022 року «непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку» та виключення його з військового обліку військовозобов`язаних на підставі підпункту 3 пункту 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 від 23.03.2022 року.
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо взяття на військовий облік як військовозобов`язаного, направлення на військово-лікарську комісію для визначення придатності до військової служби, внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про проходження ВЛК 27.05.2026 та призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
- визнати протиправною та скасувати постанову військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_6 , оформлену довідкою від 27.05.2026 № 2026-0527-1743-1013-7, щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_7 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) анулювати в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості щодо взяття на облік як військовозобов`язаного та результати ВЛК від 27.05.2026 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ).
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.05.2026 № 146/3-МГ «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» у частині, що стосується призову та направлення для проходження військової служби солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
- визнати протиправними та скасувати пункти наказів командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.05.2026 № 152 та від 01.06.2026 № 156 у частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини, призначення його на посаду та встановлення видів грошового забезпечення.
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ) прийняти рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), та виключити його зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є особою з багаторічним анамнезом тяжкого хронічного ендогенного психічного захворювання шизофренічного спектра - F20.03 «Параноїдна шизофренія», що підтверджується численними виписками з медичних карт стаціонарного хворого, актами дослідження стану здоров`я, довідками спеціалізованих лікувально-профілактичних закладів психіатричного профілю та перебуванням під постійним диспансерним динамічним наглядом лікаря-психіатра.
Представник позивача зазначає, що ще 23 березня 2022 року ОСОБА_1 за направленням ІНФОРМАЦІЯ_8 пройшов поглиблене стаціонарне психіатричне обстеження у КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», за результатами якого військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_9 прийнято постанову № 36/2336 про визнання його непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі пункту «а» графи ІІ статті 16 Розкладу хвороб. Того ж дня посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_8 на виконання вказаного медичного рішення позивачу оформлено та видано тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 з відміткою про виключення з військового обліку за підпунктом 3 пункту 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Проте всупереч приписам Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» та Порядку № 1487 ІНФОРМАЦІЯ_10 допустив протиправну бездіяльність і не вніс відповідні актуальні дані про виключення позивача з обліку до інформаційно-комунікаційної системи «Оберіг», залишивши в електронній базі статус позивача як військовозобов`язаного.
У подальшому, 28 травня 2026 року, під час перебування позивача у реабілітаційному закладі м. Києва на підтримуючій медикаментозній терапії, представники ІНФОРМАЦІЯ_11 неправомірно затримали його та примусово доставили до приміщення центру комплектування. Того ж дня без витребування медичної документації щодо диспансерного психіатричного обліку та всупереч повідомленню позивача про наявність незворотного психічного розладу ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_12 формально визнала ОСОБА_1 здоровим та придатним до служби (довідка № 2026-0527-1743-1013-7). На підставі цього рішення начальник ІНФОРМАЦІЯ_13 видав наказ від 28.05.2026 № 146/3-МГ про його мобілізацію та направлення до Військової частини НОМЕР_1 , де наказами командира від 28.05.2026 № 152 та від 01.06.2026 № 156 позивача зараховано до списків особового складу частини, призначено на посаду кулеметника та направлено для проходження базової військової підготовки до Військової частини НОМЕР_7 .
Позивач наголошує, що в силу норм підпункту 3 пункту 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадянин, виключений з військового обліку за станом здоров`я внаслідок непридатності до військової служби, повністю втратив статус військовозобов`язаного, не перебуває у запасі Збройних Сил України та не підлягає призову на військову службу під час мобілізації. Відтак примусовий призов ОСОБА_1 , який потребує щоденного прийому антипсихотичних препаратів, є протиправним, становить загрозу його життю та безпеці оточуючих, а порушене право підлягає повному захисту шляхом скасування всіх прийнятих наказів та обов`язкового звільнення його з військової служби.
Ухвалою від 02 липня 2026 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами.
Ухвалою суду від 29 липня 2026 року за клопотанням сторін замінено первісного відповідача 3 - Військову частину НОМЕР_7 на належного відповідача - Військову частину НОМЕР_1 (до якої позивача безпосередньо зараховано наказом по особовому складу), іншою ухвалою від 29 липня 2026 року прийнято до розгляду заяву представника позивача про уточнення позовних вимог та витребувано у військової частини витяги з наказів щодо проходження служби.
03 липня 2026 року від представника ІНФОРМАЦІЯ_8 надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач 1 стверджує, що ОСОБА_1 до 2022 року перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_14 , де за даними військово-облікового документа значився придатним до служби. Не заперечуючи самого факту проведення медичного огляду ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_8 у березні 2022 року (довідка № 36/2336) та видачі тимчасового посвідчення № НОМЕР_3 , відповідач пояснив невнесення відомостей до реєстру «Оберіг» об`єктивними перешкодами — проведенням правоохоронними органами кримінальних проваджень щодо законності ухвалення низки рішень ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_8 у 2022 році. На переконання відповідача 1, невідображення даних у системі не мало умисного протиправного характеру, а сам ІНФОРМАЦІЯ_10 призову позивача у 2026 році не здійснював.
15 липня 2026 року засобами поштового зв`язку та через канцелярію суду надійшли письмові пояснення (відзив) ІНФОРМАЦІЯ_11 , у яких відповідач 2 просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Позиція ІНФОРМАЦІЯ_13 зводиться до того, що під час виконання мобілізаційних заходів позивач 27 травня 2026 року пройшов повний медичний огляд позаштатною постійно діючою військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_12 , за наслідками якого визнаний придатним до проходження військової служби (довідка № 2026-0527-1743-1013-7). Стверджує, що під час проходження ВЛК скарг на стан здоров`я позивач не висловлював, документів щодо права на відстрочку від мобілізації не надав, у системі «Оберіг» даних про його непридатність не містилося, а тому наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_13 від 28.05.2026 № 146/3-МГ прийнято в межах повноважень, передбачених законодавством про воєнний стан.
Військова частина НОМЕР_1 мотивованого відзиву на позовну заяву не надала, однак 30 липня 2026 року на виконання ухвали суду про витребування доказів надіслала належним чином засвідчені витяги з наказів командира частини (по стройовій частині) від 28.05.2026 № 152 та від 01.06.2026 № 156, якими підтверджено зарахування солдата ОСОБА_1 до списків частини, призначення його на посаду кулеметника та направлення до навчального підрозділу.
11 липня 2026 року та 20 липня 2026 року представником позивача подано відповідь на відзив, додаткові пояснення та письмові докази, у яких спростовано твердження відповідачів, наголошено на пріоритеті офіційно встановленого статусу виключеного з військового обліку за станом здоров`я над внутрішніми реєстраційними помилками ТЦК та долучено первинну медичну документацію з лікарень м. Києва й запис лікаря-психіатра частини від 15.07.2026 про рецидив шизофренії у позивача.
Дослідивши письмові докази, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи у їх сукупності, суд 
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_15 в місті Бориспіль Київської області, є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_8 , виданого Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області 29 серпня 2007 року, та карткою платника податків з реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідно до поданих документів позивач страждає на тяжке хронічне психічне захворювання - параноїдну шизофренію, історія лікування якого розпочалася задовго до запровадження правового режиму воєнного стану.
У листопаді 2019 року під час лікування у ТОВ МЦ «Імпульс» позивачу встановлено первинний діагноз «Поліморфний психотичний розлад». У вересні - жовтні 2020 року внаслідок виникнення гострої психотичної симптоматики ОСОБА_1 вперше госпіталізовано до Київської міської психоневрологічної лікарні № 3 (смт Глеваха), де лікарями-психіатрами встановлено діагноз «F20.03 Параноїдна шизофренія». Повторно позивач перебував на стаціонарному лікуванні у тій же лікарні в серпні – вересні 2021 року, після чого його взято на диспансерний облік, що підтверджується довідкою закладу охорони здоров`я від 09.03.2022.
У березні 2022 року позивач прибув до Львівської області та звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
14 березня 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_1 направлено на стаціонарне експертне психіатричне обстеження до Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня».
Відповідно до Акта дослідження стану здоров`я призовника № 115 від 17– 22 березня 2022 року та висновку лікарсько-консультативної комісії КНП ЛОР «ЛОКПЛ» позивачу підтверджено діагноз: «F20.03 Параноїдна шизофренія, перебіг епізодичний, ремітуючий з помірно вираженими, тривалими або повторними хворобливими проявами». У медичному висновку зафіксовано маячні ідеї ставлення та переслідування, наявність в анамнезі слухових імперативних галюцинацій, виражені специфічні порушення процесів мислення (схильність до резонерства, актуалізація латентних ознак), порушення критичних здібностей та констатовано наявність характерного sch-синдрому.
23 березня 2022 року військово-лікарська комісія при ІНФОРМАЦІЯ_9 провела медичний огляд позивача.
Згідно з довідкою (постановою) військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_8 від 23 березня 2022 року № 36/2336 ОСОБА_1 встановлено діагноз: «F20.03 Параноїдна шизофренія, перебіг епізодичний, ремітуючий з помірно вираженими, тривалими або повторними проявами. Захворювання пов`язане з проходженням військової служби». На підставі статті 16 «а» графи ІІ Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (додаток 1 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402), ВЛК прийняла постанову: «Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку».
На виконання постанови ВЛК начальник ІНФОРМАЦІЯ_8 підполковник ОСОБА_2 оформив та видав позивачу військово-обліковий документ встановленого зразка — Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 від 23 березня 2022 року. У пункті 7 цього посвідчення зазначено: «Постанова ВЛК № 36/2336 від 23.03.2022 ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_8 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі ст. 16 "а" гр. ІІ», а в пункті 13 проставлено підпис посадової особи та гербову печатку органу: « 23.03.2022 року виключений з військового обліку на підставі пп. 3 п. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"».
Дослідженням долучених стороною позивача копій медичних карт стаціонарного хворого № 1424, № 7589 та № 15869 встановлено, що після березня 2022 року позивач продовжував страждати на незворотний психічний розлад і систематично перебував на лікуванні у відділеннях КНП «Клінічна лікарня "Психіатрія"» м. Києва:
з 19 грудня 2022 року по 27 січня 2023 року (медична карта № 1424) - з діагнозом: «Шизофренія, параноїдна форма, епізодичний ремітуючий тип перебігу, маніоформно-параноїдний синдром /F20.03/»;
з 15 червня 2023 року по 19 липня 2023 року (медична карта № 7589) - з діагнозом: «F20.03 Параноїдна шизофренія»;
з 11 грудня 2023 року по 12 січня 2024 року (медична карта № 15869) - госпіталізований екстрено за супровідним листом швидкої допомоги № 3-043203 у зв`язку зі спробою самогубства (намагався задушити себе) на фоні слухових галюцинацій та психомоторного збудження з тим самим підтвердженим діагнозом F20.03.
Навесні 2026 року позивач отримував підтримуючу медикаментозну антипсихотичну терапію (Оланзапін) в умовах реабілітаційного закладу м. Києва.
Разом з тим судом з`ясовано, що уповноважені посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_8 у порушення вимог статей 3, 5, 14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» та Порядку № 1487 не забезпечили внесення до електронної бази даних Реєстру («Оберіг») відомостей про результати медичного огляду ВЛК від 23.03.2022 № 36/2336 та про виключення ОСОБА_1 з військового обліку за підпунктом 3 пункту 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Як підтверджується витягом з системи «Оберіг», доданим самим ІНФОРМАЦІЯ_9 , запис про непридатність позивача відсутній, а його картка залишалася у статусі військовозобов`язаного запасу.
27 травня 2026 року представники ІНФОРМАЦІЯ_11 затримали ОСОБА_1 на території м. Києва та примусово доставили до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_13 .
Незважаючи на повідомлення позивача про наявність у нього хронічного психічного розладу, лікування антипсихотиками та рішення про виключення з військового обліку 2022 року, посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_13 призначили йому медичний огляд ВЛК. За змістом картки медичного огляду (додаток 13 до Положення № 402) огляд проведено протягом одного робочого дня (27 травня 2026 року) формально, без перевірки даних психоневрологічних диспансерів, без витребування медичних карток із КНП «Клінічна лікарня "Психіатрія"» та без стаціонарного обстеження у психіатричному закладі охорони здоров`я.
За наслідками такого медичного огляду ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_12 склала довідку від 27 травня 2026 року № 2026-0527-1743-1013-7, де лікар-психіатр зазначив код Z00 («Загальний огляд осіб за відсутності скарг»), вказав опис діагнозу «здоровий» та прийняв постанову про «придатність до військової служби». Того ж дня відповідні відомості про ВЛК та взяття на військовий облік було внесено оператором ІНФОРМАЦІЯ_13 до системи «Оберіг».
28 травня 2026 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_11 підписав наказ № 146/3-МГ «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період», пунктом 1 якого солдата ОСОБА_1 призвано на військову службу за мобілізацією та направлено для проходження служби до Військової частини НОМЕР_1 (поіменний список № 1857).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28 травня 2026 року № 152 солдата ОСОБА_1 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_13 , зараховано до списків особового складу військової частини на посаду солдата резерву 2 взводу резерву 26 запасної роти з постановкою на всі види забезпечення, а наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01 червня 2026 року № 156 його призначено на посаду кулеметника 1 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 8 аеромобільної роти 3 аеромобільного батальйону. Надалі наказом командира Військової частини НОМЕР_7 від 03.06.2026 № 162 солдата ОСОБА_1 зараховано у відрядження до навчального батальйону для проходження базової загальновійськової підготовки.
Як свідчить додана до матеріалів справи копія запису огляду лікаря-психіатра військової частини від 15 липня 2026 року, стан психічного здоров`я ОСОБА_1 у військовій частині суттєво декомпенсувався: зафіксовано наявність продуктивної психотичної симптоматики, підтверджено анамнез хвороби за статтею 16 «а» Розкладу хвороб та визнано неможливість виконання ним завдань військової служби.
Вважаючи дії, рішення та накази ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІНФОРМАЦІЯ_13 і Військової частини НОМЕР_1 протиправними, позивач звернувся до суду.
Надаючи всебічну, повну, об`єктивну та вичерпно-ґрунтовну правову оцінку спірним правовідносинам, аналізуючи положення національного та міжнародного законодавства в їх системному взаємозв`язку та застосовуючи усталені правові висновки Верховного Суду і практику Європейського суду з прав людини, суд виходить із таких мотивів та норм матеріального і процесуального права:
Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Статтею 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зазначена норма встановлює межі правової поведінки суб`єктів владних повноважень, не дозволяючи виходу за рамки спеціально-дозвільного типу правового регулювання («дозволено лише те, що прямо передбачено законом»). 
Частиною першою та другою статті 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. 
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на час розгляду цієї справи. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022, затвердженим Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-IX, оголошено та проводиться загальна мобілізація.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (далі - Закон № 1932-XII) особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. 
Відповідно до статті 17 Закону № 1932-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством. 
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади функціонування органів державної влади, підприємств, установ і організацій, а також обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулюються Законом України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-XII).
Статтею 1 Закону № 3543-XII визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. 
Згідно з частинами першою, третьою та п`ятою статті 22 Закону № 3543-XII громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період. Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах. Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. 
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).
За приписами частин першої - третьої статті 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку. 
Частиною дев`ятою статті 1 Закону № 2232-XII визначено класифікацію громадян України щодо військового обов`язку, відповідно до якої громадяни поділяються на такі категорії: допризовники, призовники, військовослужбовці (особи, які проходять військову службу), військовозобов`язані (особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави), резервісти (особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період). 
Згідно з частиною десятою статті 1 Закону № 2232-XII громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:
- прибувати за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;
- проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Статтею 3 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, закріплено, що військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб, пов`язаній із захистом України. Спеціальний характер військової служби обумовлює особливий правовий статус військовослужбовців, підвищені вимоги до виконання ними статутних обов`язків, а також особливий порядок виникнення, зміни та припинення військово-службових відносин.
Відповідно до пунктів 1, 2 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154 (далі — Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. ТЦК та СП у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Пунктом 9 Положення № 154 встановлено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема: ведуть персонально-якісний військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів; забезпечують ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів; оформлюють та видають військово-облікові документи; здійснюють призов громадян на військову службу під час мобілізації.
Оцінюючи законність дій та рішень ІНФОРМАЦІЯ_8 щодо невідображення в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (ІКС «Оберіг») запису про непридатність до військової служби ОСОБА_1 за наслідками медичного огляду 2022 року, суд бере до уваги передумови, процедуру та правовий контекст виникнення зазначених документів.
Судом достовірно встановлено, що зареєстрованим місцем проживання позивача ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 ), що підтверджується відміткою органу реєстрації в паспорті громадянина України серії НОМЕР_8 , довідкою про реєстрацію місця проживання та матеріалами справи. Позивач є уродженцем Київщини та все своє життя постійно проживав, навчався і працював у місті Києві.
До березня 2022 року ОСОБА_1 перебував на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_16 (а попередньо - у ІНФОРМАЦІЯ_17 ), де його особова та обліково-послужна картка перебували на збереженні. За даними військово-облікового документа форми № 3 (№ 587794), виданого за постійним місцем обліку, ОСОБА_1 значився придатним до військової служби у Збройних Силах України.
Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних (як чинний у березні 2022 року Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 № 921, так і Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487) базується на неухильному дотриманні територіального принципу — прив`язці військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання.
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів військовозобов`язані зобов`язані перебувати на військовому обліку за зареєстрованим місцем проживання. Зняття з військового обліку за попереднім місцем проживання та постановка на облік в іншому ТЦК та СП допускається виключно у двох імперативно визначених випадках:
- офіційної зміни задекларованого (зареєстрованого) місця проживання з проставленням відповідних штампів (внесенням відомостей до демографічного реєстру);
- взяття особи на облік як внутрішньо переміщеної особи (ВПО) у порядку, передбаченому Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, за наявності відповідної чинної довідки органу соціального захисту населення за новим місцем фактичного перебування.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на території Яворівського району Львівської області зареєстрований ніколи не був; житла чи майна у встановленому законом порядку не винаймав; місця проживання на територію Львівської області не переносив. Матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач у березні 2022 року (чи будь-коли пізніше) звертався до органів соціального захисту Яворівського району, набував статусу внутрішньо переміщеної особи або отримував довідку про взяття на облік ВПО на території підвідомчості ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Більше того, мета прибуття позивача до прикордонного району Львівщини зафіксована у первинній медичній документації, на яку посилається сам позивач. Так, зі змісту Акта дослідження стану здоров`я № 115 від 17– 22 березня 2022 року, складеного лікарями 3-го відділення КНП ЛОР «ЛОКПЛ», прямо слідує: «У зв`язку з воєнними діями 11 березня 2022 р. покинули Київ, 12.03.2022 р. приїхали до Львова. Мама з пацієнтом хотіли виїхати за кордон, пред`явивши довідку, але на кордоні пацієнтові рекомендовано звернутись у найближчий РТЦК».
Наведене беззаперечно свідчить про те, що поява позивача на території Яворівського району була зумовлена виключно невдалою спробою виїзду за межі державного кордону України через пункт пропуску у перші тижні повномасштабного вторгнення. Отримавши відмову від органів Державної прикордонної служби України, позивач, замість повернення до зареєстрованого місця проживання чи звернення до ІНФОРМАЦІЯ_14 , де зберігалася його первинна справа військовозобов`язаного, прибув до розташованого безпосередньо біля кордону ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Звернення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_8 за відсутності зареєстрованого місця проживання на території району та без отримання статусу ВПО суперечило встановленим правилам ведення військового обліку і правилам територіального підпорядкування військовозобов`язаних.
Крім того, як обґрунтовано вказано у відзиві ІНФОРМАЦІЯ_8 , первинна медична та облікова документація щодо визнання військовозобов`язаних непридатними до служби навесні 2022 року при ІНФОРМАЦІЯ_9 наразі є об`єктом перевірки в межах кримінальних проваджень, розпочатих слідчими Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону за фактами зловживання службовим становищем та службового підроблення під час оформлення виключення громадян з військового обліку за станом здоров`я.
Відповідно до статей 1, 2, 3 та 14 Закону України від 16 березня 2017 року № 1951-VIII «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі - Закон № 1951-VIII) ведення Реєстру передбачає не копіювання будь-яких довідок, а сувору відповідність принципам законності, достовірності та повноти відомостей. Орган ведення Реєстру зобов`язаний забезпечувати актуалізацію бази даних на підставі перевірених та юридично бездоганних первинних документів.
Невнесення операторами ІНФОРМАЦІЯ_8 запису до системи «Оберіг» за тимчасовим посвідченням № НОМЕР_3 мало під собою об`єктивні перешкоди:
1. ОСОБА_1 не перебував і не міг перебувати на постійному обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_9 без порушення засад територіальності обліку (його справа велася у м. Києві);
2. За наявності триваючих процесуальних дій правоохоронних органів щодо перевірки законності видачі окремих постанов ВЛК зазначеного періоду районний ТЦК та СП не наділений правом автоматично верифікувати як безспірні ті записи, походження яких має ознаки порушення правил підвідомчості.
Протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка органу, що полягає у невчиненні дій, які орган зобов`язаний і мав реальну можливість вчинити відповідно до закону у визначений строк. Обов`язковою передумовою для визнання бездіяльності протиправною є наявність безумовного юридичного обов`язку щодо вчинення певної дії, відсутність об`єктивних перешкод для її вчинення, а також належне звернення особи у встановленому законом порядку».
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 9 Закону № 1951-VIII військовозобов`язаний має право звернутися до органу ведення Реєстру з мотивованою заявою щодо виправлення недостовірних відомостей Реєстру або неправомірного невключення даних про себе.
Як свідчать матеріали справи, позивач ОСОБА_1 починаючи з березня 2022 року жодного разу не скористався цим правом і не подавав до ІНФОРМАЦІЯ_8 встановленої заяви про внесення змін до Реєстру «Оберіг». Подання представником позивача адвокатського запиту в порядку Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» за своєю правовою суттю є реалізацією права на отримання інформації, а не адміністративною заявою громадянина про зміну військово-облікового статусу в державній базі даних.
За таких обставин, зважаючи на те, що позивач прибув до Яворівського району без зміни місця проживання чи оформлення статусу ВПО виключно з метою спроби перетину кордону, його первинний облік зберігався у ІНФОРМАЦІЯ_14 , а встановлена законом заява про виправлення даних до органу ведення Реєстру не надходила, суд дійшов висновку про відсутність протиправної бездіяльності або незаконних дій з боку ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_8 та зобов`язання внести відомості до системи «Оберіг» є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Щодо оскарження дій ІНФОРМАЦІЯ_11 , постанови ВЛК, оформленої довідкою від 27.05.2026 № 2026-0527-1743-1013-7, та наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 від 28.05.2026 № 146/3-МГ, то надаючи правову оцінку позовним вимогам у цій частині, суд керується нормами спеціального законодавства, що регламентують порядок призову за мобілізацією, засади проходження військово-лікарської експертизи та усталеними висновками Верховного Суду щодо меж судового контролю у зазначеній категорії публічно-правових спорів.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-XII) мобілізація є комплексом заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України — на організацію і штати воєнного часу.
Згідно з частиною п`ятою статті 22 Закону № 3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Організацію та порядок проведення медичного огляду військовозобов`язаних унормовано Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 (далі — Положення № 402).
Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу I Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. За приписами пункту 1.2 розділу I цього ж Положення медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП військово-лікарськими комісіями, які створюються при районних (міських) ТЦК та СП. 
Як встановлено судом під час дослідження матеріалів справи, 27 травня 2026 року ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_11 , де був направлений для визначення ступеня придатності до військової служби на медичний огляд до військово-лікарської комісії при вказаному районному ТЦК та СП.
Згідно з дослідженою судом Карткою обстеження та медичного огляду (додаток 13 до Положення № 402) позивач 27 травня 2026 року особисто пройшов повне обстеження лікарями-спеціалістами експертної комісії: терапевтом, хірургом, невропатологом, офтальмологом, оториноларингологом, дерматовенерологом, стоматологом та психіатром. Кожен із зазначених лікарів за наслідками огляду зафіксував відсутність гострих або хронічних патологій, що перешкоджають проходженню служби.
Зокрема, лікар-психіатр ВЛК за наслідками психіатричного огляду та бесіди з позивачем установив категорію за чинним класифікатором медичних інтервенцій НК 025: код Z00 («Загальний медичний огляд осіб за відсутності скарг або встановленого діагнозу»), зазначивши у висновку: «психічно здоровий, скарг не висловлює».
Суд звертає особливу увагу, що в розділі 10 Картки обстеження та медичного огляду ОСОБА_1 особисто поставив власний підпис під наступним текстом: «Інформація щодо стану мого здоров`я надана мною в повному обсязі. Попереджений про надання неповної та недостовірної інформації. Скарг на стан здоров`я не маю». Будь-яких зауважень, незгоди з діями лікарів чи клопотань про наявність діагнозу F20.03 позивач власноруч у картці не вказав.
Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу того, що станом на 27 травня 2026 року ОСОБА_1 надав членам ВЛК оригінали чи нотаріально засвідчені копії медичних карт, довідку МСЕК про встановлення групи інвалідності або повідомлення про наявність у нього раніше встановлених захворювань. Оскільки в системі «Оберіг» відомості про виключення позивача з обліку були відсутні, а сам позивач надав розписку про відсутність скарг, комісія дійшла висновку про його придатність до служби.
За результатами медичного огляду військово-лікарська комісія при ІНФОРМАЦІЯ_18 склала постанову, оформлену довідкою від 27 травня 2026 року № 2026-0527-1743-1013-7, згідно з якою ОСОБА_1 на підставі статей Розкладу хвороб визнано «придатним до військової служби».
Оцінюючи законність зазначеної довідки ВЛК та можливість її судового скасування, суд враховує межі юрисдикції адміністративного суду, встановлені статтею 2 КАС України, та висновки Верховного Суду.
Правова позиція Верховного Суду щодо меж судового контролю постанов військово-лікарських комісій є усталеною.
Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити виключно законність процедури прийняття відповідного висновку (дотримання форми, строків, складу комісії, наявності повноважень). Водночас надання безпосередньої медичної оцінки стану здоров`я позивача, правильності встановленого діагнозу, виявлення наявності чи відсутності захворювань за МКХ та визначення остаточного ступеня придатності особи до військової служби належить до виключної дискреційної компетенції військово-лікарських експертів. Суд не має права перебирати на себе повноваження військових лікарів, самостійно інтерпретувати медичні діагнози, давати оцінку клінічним проявам хвороб або встановлювати ступінь придатності чи непридатності до військової служби замість спеціалізованого органу військово-лікарської експертизи.
Згідно з пунктами 2.4.5, 2.4.6 глави 2 розділу I та глави 3 розділу II Положення № 402 у разі наявності сумніву щодо правильності висновку щодо придатності до військової служби або виявлення незгоди громадянина з постановою позаштатної ВЛК районного рівня, перегляд або скасування такої постанови здійснюється штатними військово-лікарськими комісіями вищого рівня - ВЛК регіону (зокрема, ВЛК міста Києва), або Центральною військово-лікарською комісією (ЦВЛК) Міністерства оборони України. Саме штатні ВЛК наділені нормативними повноваженнями призначати контрольний огляд, направляти особу на повторне стаціонарне обстеження до військових госпіталів або витребовувати додаткові клінічні справи.
Суд констатує, що позивач ані особисто, ані через своїх уповноважених представників-адвокатів спеціальним позасудовим порядком оскарження довідки ВЛК від 27.05.2026 не скористався, заяви до ВЛК міста Києва чи ЦВЛК про перегляд висновку не подавав, а обрав спосіб судового оскарження довідки ВЛК.
За таких обставин, зважаючи на те, що процедуру медичного огляду 27 травня 2026 року було дотримано у межах компетенції позаштатної комісії, а надання оцінки правомірності медичного діагнозу за наявності суперечливих даних перебуває поза межами компетенції адміністративного суду, правові підстави для скасування довідки ВЛК від 27.05.2026 № 2026-0527-1743-1013-7 у судовому порядку відсутні.
Розглядаючи вимоги позивача про визнання протиправними та скасування пунктів наказів командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28 травня 2026 року № 152 та від 01 червня 2026 року № 156, а також про зобов`язання військової частини прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби та виключення його зі списків особового складу судом установлено, що на підставі мобілізаційного розпорядження та поіменного списку ІНФОРМАЦІЯ_11 солдат ОСОБА_1 28 травня 2026 року прибув до місця дислокації підрозділу, де пунктом 18 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 152 був зарахований до списків особового складу частини на посаду солдата резерву 2 взводу резерву 26 запасної роти та зарахований на всі види забезпечення, а пунктом 51 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01 червня 2026 року № 156 позивача оголошено таким, що прийняв справи та посаду кулеметника 1 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 8 аеромобільної роти НОМЕР_9 аеромобільного батальйону, і приступив до виконання службових обов`язків зі встановленням відповідних посадових виплат.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною першою статті 24 Закону № 2232-XII імперативно визначено момент початку проходження військової служби: для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, початком військової служби є день відправлення у військову частину з районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день зарахування до списків особового складу військової частини.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що з моменту фактичного зарахування громадянина до списків особового складу військової частини його первинний адміністративно-правовий статус як військовозобов`язаного трансформується у спеціальний публічно-правовий статус діючого військовослужбовця Збройних Сил України. З цього часу між військовослужбовцем та державою виникають особливі військово-службові відносини, які підпорядковуються виключно нормам військового законодавства, положенням військових статутів Збройних Сил України та наказам командирів (начальників).
Накази командира військової частини про зарахування військовослужбовця до списків частини (по стройовій частині) та про допуск до виконання обов`язків за штатними посадами є управлінськими актами військового командування, що реалізують компетенцію держави щодо комплектування діючої армії. Командир військової частини, приймаючи мобілізованого військовослужбовця, діє на підставі наданих ТЦК та СП документів, списків призову та довідки ВЛК, яка на момент прибуття особи була чинною та встановлювала придатність до проходження служби. Командування військової частини позбавлене законних повноважень ставити під сумнів правомірність дій ТЦК та СП або проводити ревізію висновків цивільних чи позаштатних ВЛК при зарахуванні бійця на котлове та речове забезпечення. Відтак оскаржувані накази від 28.05.2026 № 152 та від 01.06.2026 № 156 видані командиром Військової частини НОМЕР_1 у межах його прямої компетенції, у передбачений законодавством спосіб та за наявності всіх визначених законом підстав, що виключає їх протиправність.
Щодо вимоги про зобов`язання військової частини звільнити ОСОБА_1 з військової служби суд звертає увагу на особливості правового режиму воєнного стану та встановлений порядок припинення військової служби.
Конституція України та норми спеціального законодавства не передбачають можливості свавільного, спрощеного чи позапроцедурного залишення лав Збройних Сил України. Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України регламентується нормами Закону № 2232-XII та Положенням, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі — Положення № 1153/2008).
Підстави та вичерпний перелік умов для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять службу за призовом під час мобілізації в умовах воєнного стану, імперативно врегульовано частиною четвертою статті 26 Закону № 2232-XII. Зазначена норма закону містить вичерпний перелік обставин, настання яких надає командиру військової частини правові підстави для видання наказу про звільнення.
Згідно з підпунктом «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, під час дії воєнного стану звільняються з військової служби за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців.
Жодної іншої норми чи процедури звільнення діючого військовослужбовця за станом здоров`я - у тому числі шляхом подання позову про визнання мобілізації незаконною чи визнання протиправними дій ТЦК - національне законодавство України не передбачає.
Суд окремо акцентує увагу на тому, що адміністративний суд є органом правосуддя, завданням якого є перевірка правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень (стаття 2 КАС України). Суд не є органом військового управління, не наділений функціями з оперативного керівництва військами чи кадрового менеджменту оборонного сектору, не володіє медичними знаннями для встановлення клінічних діагнозів та не має права перебирати на себе виключну компетенцію військового командування та органів військово-лікарської експертизи.
Позовні вимоги про зобов`язання військової частини прийняти рішення про звільнення особи з військової служби та виключення зі списків особового складу як спосіб відновлення порушеного права внаслідок стверджуваної незаконності мобілізації задоволенню не підлягають. З моменту зарахування особи до списків особового складу військової частини правовідносини між сторонами трансформуються у військово-службові. Звільнення з військової служби під час воєнного стану здійснюється виключно за наявності підстав, чітко визначених статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом зобов`язання військової частини звільнити його зі служби за рішенням суду без проходження встановленої процедури медичного огляду для діючих військовослужбовців та за відсутності належного висновку госпітальної ВЛК є неналежним, не передбаченим законом та становить пряме втручання у дискреційні повноваження військового командування».
Наявність у ОСОБА_1 тяжкого психічного розладу шизофренічного спектра (F20.03 «Параноїдна шизофренія»), стаціонарні лікування у минулих періодах, а також первинний запис лікаря-психіатра в/ч НОМЕР_10 від 15 липня 2026 року про загострення захворювання під час проходження служби свідчать про стан його здоров`я, проте за законом не можуть бути прямою правовою підставою для підміни судом спеціальної процедури звільнення, визначеної законом.
Положеннями розділу I та глави 6 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 (далі - Положення № 402), встановлено чіткий нормативний механізм визначення придатності до служби та звільнення за станом здоров`я військовослужбовців, які проходять військову службу:
Подання військовослужбовцем, який захворів або отримав загострення захворювання, рапорту на ім`я безпосереднього командира про направлення на медичний огляд (або ініціювання такого огляду начальником медичної служби частини на підставі медичних показників);
Видання командиром військової частини направлення на медичний огляд до спеціалізованого військово-медичного закладу (госпіталю);
Проходження військовослужбовцем обов`язкового стаціонарного психіатричного обстеження у психіатричному (психоневрологічному) відділенні військового госпіталю з обов`язковим залученням усіх первинних історій хвороб цивільних клінік та оцінкою актуального психічного статусу особи;
Складання госпітальною ВЛК свідоцтва про хворобу (постанови ВЛК) за встановленою формою з визначенням причинного зв`язку захворювання та ступеня придатності до служби (зокрема щодо непридатності за статтею 16 «а» Розкладу хвороб);
Затвердження свідоцтва про хворобу штатною військово-лікарською комісією вищого рівня (ВЛК регіону або Центральною ВЛК ЗСУ);
Направлення затвердженого висновку ВЛК до військової частини, що є обов`язковою, визначеною законом передумовою для видання командиром частини наказу про звільнення особи з військової служби за підпунктом «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII.
Судом установлено, що ОСОБА_1 після зарахування до списків особового складу частини встановленої законодавством процедури проходження медичного огляду для діючих військовослужбовців у закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України не проходив.
Військово-лікарська комісія військового госпіталю питання про придатність позивача до служби за його актуальним станом здоров`я під час проходження служби не вирішувала; свідоцтва про хворобу щодо непридатності до військової служби штатною ВЛК не затверджувалося; командиру Військової частини НОМЕР_1 відповідні експертні медичні висновки для ухвалення рішення про звільнення не надходили.
За таких обставин вимога ОСОБА_1 про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про його звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу в судовому порядку грубо суперечить імперативним приписам частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII, нівелює встановлений державою особливий правовий порядок припинення військово-службових обов`язків, є протиправним втручанням у дискреційні повноваження командування Збройних Сил України в умовах воєнного стану, а тому задоволенню не підлягає.
Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачі належними, допустимими та достовірними письмовими доказами спростували протиправність оскаржуваних рішень, дій та наказів. Натомість сторона позивача не довела порушення обов`язків ІНФОРМАЦІЯ_9 у контексті територіальності військового обліку, не скористалася процедурою оскарження висновку ВЛК від 27.05.2026 до штатної ВЛК вищого рівня, а також заявила вимоги про звільнення з військової служби у спосіб, що прямо суперечить приписам частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, необґрунтованими та не підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Оскільки у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю, сплачений позивачем судовий збір у сумі 5324,80 грн відповідно до статті 139 КАС України відшкодуванню чи стягненню з відповідачів не підлягає і покладається на позивача.
Клопотання представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає з аналогічних підстав - у зв`язку з повною відмовою у задоволенні позовних вимог.
Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
у х в а л и в :
1. В позові ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Міністерства оборони України , про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень і наказів, зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.
2. Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 18 вересня 2026 року.

Суддя О.І. Коморний