ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/971/25  Номер провадження 22-ц/814/2193/26	Головуючий у 1-й інстанції Киричок С. А.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 28 січня 2026 року (повний текст рішення складено 06 лютого 2026 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», Акціонерне товариство «А-Банк» про стягнення безпідставно отриманих коштів, 

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 листопада 2024 року на номер телефону позивача надійшов дзвінок працівника банку з повідомленням про шахрайські дії щодо його рахунку в Акціонерному товаристві «А-Банк» (далі – АТ «А-Банк»), внаслідок чого з картки за № НОМЕР_1 на банківську карту іншого банку за № НОМЕР_2 номер якої невідома особа повідомила телефоном, було перераховано кошти в розмірі 19 000,00 грн.
Вказує, що звернувся до Відділу поліції № 3 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі - ВП № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області) із заявою про вчинення кримінального правопорушення за частиною першою статті 190 КК України. Працівники поліції за фактом шахрайства відкрили кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024087080000518. 
З повідомлення Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі – АТ «ПУМБ») від 05 лютого 2025 року позивачу стало відомо, що власником картки є відповідачка, з якою позивач особисто не знайомий, а тому отримані на її рахунок кошти підлягають стягненню, як безпідставно отримані.
Враховуючи викладене, ОСОБА_2 прохав суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь безпідставно отримані кошти в розмірі 19 000,00 грн та судові витрати.
Короткий зміст рішень суду першої інстанції
Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 04 вересня 2025 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів, як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: АТ «ПУМБ», АТ «А-Банк».
Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 28 січня 2026 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: АТ «ПУМБ», АТ «А-Банк» про стягнення безпідставно отриманих коштів задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 безпідставно отримані кошти у розмірі 19 000,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 969,00 грн та витрати на правничу допомогу у сумі 9 000,00 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
З рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 28 січня 2026 року не погодилась відповідачка та оскаржила його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, в якій прохала суд скасувати оскаржуване рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.
Позиції учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, оскаржуване рішення місцевого суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.
Зауважила, що не являється набувачем та володільцем грошових коштів у розмірі 19 000,00 грн, оскільки ці кошти без її відома, внаслідок вчинення відносно неї шахрайських дій спочатку були зараховані на її банківський рахунок, і в той самий день безпідставно виведено на інший банківський рахунок, який не належить відповідачці, і до якого остання не має жодного відношення.
Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення статті 1212 ЦК України, оскільки відповідачка не являється набувачем грошових коштів позивача, так як доступ до банківського рахунку на момент надходження спірних коштів втратила та не могла ними розпоряджатися.
Зазначила, що оскільки спірні грошові кошти не були отримані нею готівкою та не були використані в її інтересах, фактично також постраждала від вчинення шахрайських дій невідомими особами, а тому вимоги позивача про повернення безпідставно набутих коштів є безпідставними.
Щодо відзиву на апеляційну скаргу
Відзив на апеляційну скаргу з дотриманням вимог ЦПК України до Полтавського апеляційного суду не надходив.
Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Щодо розгляду справи без виклику сторін
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи, що ціна позову становить 19 000,00 грн, що є менше ніж тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7 та статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження. 
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в провадженні ВП № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області відкрито кримінальне провадження, яке внесено до ЄРДР за № 12024087080000518 від 01 листопада 2024 року за частиною першою статті 190 КК України по факту того, що відносно заявника ОСОБА_2 скоєно шахрайські дії під час яких останній перерахував кошти в сумі 19 000,00 грн на банківську картку № НОМЕР_2 , яка відкрита на ім`я ОСОБА_1 .
Як вбачається із довідки АТ «ПУМБ» від 05 лютого 2025 року, в банку на ім`я ОСОБА_1 випущена банківська платіжна картка № НОМЕР_2 до рахунку № НОМЕР_3 у гривні. 
01 листопада 2024 року на дану картку надійшли грошові кошти у сумі 19 000,00 грн через сервіс іншого банку.
Позиція суду апеляційної інстанції
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Подібний висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15.
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).
Подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, та постановах Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 201/2956/19, від 27 липня 2022 року у справі № 644/3932/18-ц, від 29 березня 2023 року у справі № 643/8385/21, від 18 жовтня 2023 року у справі № 639/6422/21, від 20 вересня 2024 року у справі № 628/1203/19.
Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Так, з матеріалів справи вбачається, що 01 листопада 2024 року на картку № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_1 , надійшли грошові кошти у сумі 19 000,00 грн через сервіс іншого банк.
Оскільки вказаний перерахунок спірних грошових коштів, зі слів позивача, було здійснено шахрайським способом, то останній звернувся до правоохоронних органів із відповідною заявою, на підставі якої вказані відомості внесені до ЄРДР за № 12024087080000518 від 01 листопада 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України за фактом шахрайства, зокрема, що відносно ОСОБА_2 скоєно шахрайські дії під час яких він перерахував кошти в сумі 19 000,00 грн на банківську картку № НОМЕР_2 , яка відкрита на ім`я ОСОБА_1 .
Разом із тим, позивач, звертаючись до місцевого суду з позовом, вказував про те, що з відповідачкою особисто не знайомий.
Також доказів стосовно правомірності володіння (збереження) та набуття грошових коштів, що є предметом судового розгляду, відповідачкою ОСОБА_1 до суду ані першої, ані апеляційної інстанцій не було надано.
Доводи ОСОБА_1 про те, що грошові кошти були зараховані на її банківський рахунок унаслідок шахрайських дій невстановлених осіб, а в подальшому перераховані на інший рахунок без її волі, не спростовують установленого судом факту надходження грошових коштів на належний їй банківський рахунок та не свідчать про існування правової підстави для їх набуття.
Окрім того, посилання відповідачки на неотримання коштів готівкою та не використання їх у власних інтересах, також не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки положення статті 1212 ЦК України не ставлять виникнення обов`язку з повернення безпідставно набутого майна у залежність від способу його використання, отримання особою будь-якої вигоди чи наявності її вини.
З урахуванням матеріалів справи, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що будь-яких правових підстав для переказу коштів на рахунок відповідачки судом не встановлено, так само як і не встановлено існування жодних договірних стосунків або деліктних правовідносин між сторонами справи.
Отже, спірні грошові кошти були набуті ОСОБА_1 за рахунок позивача без достатньої правової підстави, а тому, на підставі норм матеріального права та з урахуванням матеріалів справи, підлягають поверненню позивачу.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані позивачем докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення.
Отже, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 28 січня 2026 року – без змін.
Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат, понесених сторонами під час розгляду справи місцевим судом, та відсутні підстави для розподілу судових витрат у суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 28 січня 2026 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 липня 2026 року.

Головуючий         В.П. Пікуль

Судді         Т.В. Одринська

О.О. Панченко