Справа № 742/1953/26
Провадження № 2/750/2957/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:
головуючого судді Крапивного Б.В.,
за участю секретаря Буглака А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в :
У квітні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» звернулося до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 09.07.2025-100000958 від 09.07.2025 в розмірі 11620 грн та понесених судових витрат.
Згідно з ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22.04.2026 справу за вказаним позовом передано до Деснянського районного суду м. Чернігова за підсудністю.
Позов обґрунтовано тим, що 09.07.2025 між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 09.07.2025-100000958. Вказаний договір укладено в електронній формі з використанням інформаційно-комунікаційної системи. Відповідно до умов цього договору відповідач отримав кредит у сумі 3500 грн і мав сплатити проценти за користування кредитними коштами та комісію на умовах, визначених договором. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконував, у зв`язку із чим виникла заборгованість в сумі 11620 грн, із яких: сума заборгованості за основною сумою боргу становить 3500 грн; сума заборгованості за процентами – 5425 грн; сума заборгованості за комісією, пов`язаною з наданням кредиту – 315 грн; сума заборгованості за комісією, пов`язаною з обслуговуванням кредитної заборгованості – 630 грн; сума заборгованості за неустойкою – 1750 грн. Окрім того, позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача понесених судових витрат.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.05.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 09.06.2026.
09.06.2026 розгляд справи відкладено на 22.07.2026 у зв`язку з неявкою відповідача; представник позивача у позовній заяві просив розгляд справи проводити без сторони позивача, зазначивши, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
22.07.2026 сторони повторно не з`явилися; відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, про причини неявки не повідомила, відзив на позов не подала.
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи відсутні.
За згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.
09.07.2025 між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 09.07.2025-100000958 (далі – Договір).
Договір складається з пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), заявки кредитного договору № 09.07.2025-100000958 від 09.07.2025, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 09.07.2025-100000958 від 09.07.2025 та інформаційного повідомлення позичальника від 09.07.2025.
Згідно з п. 3.1 пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) за цим Договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію, якщо комісія встановлена Договором.
Зі змісту зазначених вище документів вбачається, що Договір укладено на наступних умовах: сума кредиту – 3500 грн; строк кредитування – 217 днів з дати його надання; дата повернення кредиту – 10.02.2026; процентна ставка – 1% або 0,5%, в залежності від періоду користування кредитом; денна процентна ставка – 0,84%; комісія, пов`язана з наданням кредиту (плата за надання кредиту) – 9%, що становить 315 грн; комісія за обслуговування кредитної заборгованості – двічі по 315 грн протягом строку кредитування (630 грн); неустойка – 52 грн 50 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За змістом ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Кредитний договір № 09.07.2025-100000958 від 09.07.2026 підписано відповідачем із використанням одноразового ідентифікатора «Е839».
Отже, кредитний договір № 09.07.2025-100000958 від 09.07.2026 укладено ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» з ОСОБА_1 в електронній формі відповідно до вимог цивільного законодавства. При цьому в укладеному договорі сторонами визначено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування. Таким чином, сторонами дотримано вимоги щодо форми такого договору, досягнуто згоди щодо істотних умов договору кредитування.
З огляду на викладене, 09.07.2025 внаслідок укладення вказаного кредитного договору між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 виникло кредитне правовідношення, за яким ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» зобов`язалося надати кредит ОСОБА_1 , а остання зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти і комісію на визначених у договорі умовах.
Умовами Договору передбачено спосіб надання позичальнику кредиту, а саме шляхом перерахування грошових коштів на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11XX-XXXX-6917.
Згідно з інформацією ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» № 1-0204 від 02.04.2026, яка додана до позовної заяви, Товариством здійснено переказ грошових коштів в сумі 3500 грн на картковий рахунок № НОМЕР_1 ; номер транзакції в системі iPay – 797615875; призначення платежу: «видача за договором кредиту № 09.07.2025-100000958. 
Таким чином, ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», здійснивши переказ на зазначений картковий рахунок ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 3500 грн, виконало своє зобов`язання за вказаним кредитним договором.
Згідно з позовною заявою та за результатами дослідження розрахунку заборгованості за кредитним договором № 09.07.2025-100000958 від 09.07.2025 судом встановлено, що ОСОБА_1 свої зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів своєчасно й у повному обсязі не виконала, допустивши прострочення грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Таким чином, встановлено факт порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором.
Щодо вимоги про відшкодування заборгованості за кредитним договором, суд звертає увагу на такі правові норми й фактичні обставини.
За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (зокрема, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦПК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Водночас, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором кредиту їй нараховано заборгованість у сумі 11620 грн. Так, із розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 09.07.2025-100000958 від 09.07.2025 вбачається, що станом на 10.02.2026 сума заборгованості відповідача становить 11620 грн, з яких: 3500 грн – сума заборгованості за основною сумою (тілом) кредиту; 5425 грн – сума заборгованості за процентами; сума заборгованості за комісіями – 945 грн; сума заборгованості за штрафами (неустойкою) – 1750 грн.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.
Згідно з ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де ДПС – денна процентна ставка; ЗВСК – загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК – загальний розмір кредиту; t – строк кредитування у днях.
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1% (у даному випадку 35 грн).
Умови кредитного договору № 09.07.2025-100000958 від 09.07.2025 цілком відповідають зазначеним вище законодавчим обмеженням. Зокрема, денна процентна ставка за цим договором складає 0,84%; розрахунок заборгованості за цим кредитним договором в частині нарахування відсотків здійснено правильно, з урахуванням строку кредитного договору та його умов.
Щодо нарахування відповідачу заборгованості за комісією за кредитним договором суд зважає на таке.
Умовами Договору передбачено два види комісії – за надання кредиту та за обслуговування. 
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, у тому числі, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитора встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19.
Умовами Договору передбачено, у тому числі, комісію за надання кредиту у розмірі 9% від суми наданого кредиту (315 грн), яка полягає у платі за надання кредиту, що прямо передбачено договором.
Таким чином, комісія, передбачена Договором, за своєю суттю є комісією, пов`язаною із наданням послуги, а саме перерахуванням кредитодавцем коштів на рахунок позичальника.
Отже, суд розцінює сплату відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 315 грн як оплату супутньої послуги на користь кредитного посередника, а тому вважає її нарахування відповідачу обґрунтованим.
Разом з тим, щодо нарахування заборгованості за комісію за обслуговування кредитної заборгованості суд зауважує, що згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Отже, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації щодо стану кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 та від 29.11.2023 у справі № 461/2857/20.
У постанові від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 Верховний Суд зазначив наступне: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Умовами Договору визначено перелік послуг, які підлягають оплаті як комісія за обслуговування кредитної заборгованості, а саме: «за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості».
Разом з тим, доказів надання таких послуг кредитодавцем не надано; наведений перелік послуг не є вичерпним та ґрунтується на припущеннях щодо ймовірного використання позивачем зазначених послуг у майбутньому, а отже суд виходить із того, що відповідні послуги не погоджено з позичальником під час укладення договору кредитування.
Зважаючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, вичерпного переліку наданих позичальнику послуг та погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості слід визнати нікчемними відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Щодо нарахування відповідачу неустойки (штрафів) за кредитним договором, суд зважає, що згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Разом з тим, за змістом п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії в Україні воєнного стану у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення; неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено воєнний стан строком на 30 діб, строк дії якого неодноразово продовжувався та який діє на цей час.
Отже, стягнення заборгованості за неустойкою (штрафами) в розмірі 1750 грн за кредитним договором № 09.07.2025-100000958 від 09.07.2025 в період дії воєнного стану суперечить вимогам Закону, тому у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.
Зважаючи на викладене, слід частково задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача заборгованість, що утворилася внаслідок невиконання нею умов кредитного договору в сумі 9240 грн, з яких 3500 грн – заборгованість за кредитом, 5425 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом, 315 грн – комісія за надання кредиту.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зважає на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи часткове задоволення позову на суму 9240 грн, що становить 79,51% (9240 : 11620 ? 100%), з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» слід стягнути судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме слід стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування витрат по сплаті судового збору 2116,87 грн (2662,40 ? 79,51%).
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 279-282, 289, 354 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором № 09.07.2025-100000958 від 09.07.2025 в сумі 9240 грн (дев`ять тисяч двісті сорок гривень).
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» 2116,87 грн (дві тисячі сто шістнадцять гривень вісімдесят сім копійок) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених ЦПК України строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», місцезнаходження: вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ; код ЄДРПОУ 37356833
Відповідач – ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя          Б.В. Крапивний