ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2026 року | м. Львів | Справа № 500/405/26 пров. № А/857/23161/26
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача - | Шевчук С. М.
суддів - | Боршовського Т. І.
| Носа С. П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року у справі № 500/405/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
місце ухвалення судового рішення | м. Тернопіль
Розгляд справи здійснено за правилами | спрощеного позовного провадження
суддя у І інстанції | Грицюк Р.П.
дата складання повного тексту рішення | 19.03.2026
ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, у якій позивач просила:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 10.12.2025 № 262840027802 про відмову в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до положень статті 55 Закону №796-ХІІ;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити й виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 14.09.2025.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року у справі № 500/405/26 позов задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 262840027802 від 10.12.2025.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку від 03.12.2025 із урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього рішення.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В доводах апеляційної скарги вказує, що позивачці правомірно відмовлено у призначенні пенсії, оскільки надано копію довідки про евакуацію позивача. 
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Про розгляд апеляційної скарги відповідач та представник позивача повідомлені шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявність у позивача посвідчення громадянина, евакуйованого у 1986 році із зони відчуження (категорія 2) серії НОМЕР_1 від 20.04.1999, надає їй право на користування пільгами, визначеними Законом № 796-XII, в тому числі і правом на зниження пенсійного віку при призначенні пенсії за віком.
При цьому, матеріали справи не містять доказів звернення пенсійного органу до відповідних підприємств, установ та організацій з метою надання необхідних додаткових документів, а також здійснення відповідної перевірки достовірності поданих позивачем відомостей щодо призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.
Враховуючи зазначене, суд дійшов до висновку, що встановлені у справі обставини вказують на протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 10.12.2025 № 262840027802, що зумовлює необхідність його скасування.
При цьому, оскільки відповідач при розгляді заяви діяв поза межею наданих повноважень та реалізації дискреційних функцій, а тому суд вважав, що з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, слід ухвалити рішення про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачка 03.12.2025 звернулася до органу ПФУ із заявою встановленого зразка та відповідними документами за призначенням пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальних захист осіб які постраждали внаслідок ЧАЕС».
Позивачка евакуйована із міста Прип`ять в 1986 році, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 10.02.1992. Статус позивача як евакуйованої у 1986 році із зони відчуження підтверджено посвідченням серії НОМЕР_1 від 20.04.1999, виданим Держадміністрацією м. Києва.
Відповідно до наявного в архівному відділі Вишгородської райдержадміністрації адресного листка прибуття форми №19 ОСОБА_1 , 1975 р.н., прибула 27.04.1986 з м. Припять в с. Мартиновичі Поліського району.
Однак, рішенням від 10.12.2025 № 262840027802 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відмовлено в призначені пенсії оскільки надано копію довідки про евакуацію позивача.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, звернулась до суду із цим позовом за захистом своїх порушених прав.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-ХІІ).
Згідно з п. 2 ст. 55 вищезазначеного закону, передбачено, що пенсії призначаються із зменшенням пенсійного віку, зокрема, евакуйованим з 10-кілометрової зони відчуження в 1986 році - на 10 років, евакуйованим з інших територій зони відчуження у 1986 році - на 8 років.
Згідно з ч.3 ст.65 Закону №796-ХІІ (в редакції Закону, яка була чинна на момент видачі посвідчення категорії 2, громадянина, евакуйованого у 1986 році із зони відчуження) посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Згідно зі статтею 9 Закону №796 особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до статті 11 Закону №796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема: евакуйовані із зони відчуження та відселені із зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення.
Статтею 14 Закону №796-XII передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, - категорія 2;
Згідно з частинами другою, четвертою статті 15 Закону №796-XII підставою для визначення статусу евакуйованих із зони відчуження, відселених і тих, які самостійно переселилися, відповідно до статті 4 є довідка про евакуацію, відселення, самостійне переселення.
Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - місцевими Радами народних депутатів на цих територіях.
Відповідно до пункту 4 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501 (який був чинний на момент видачі позивачу посвідчення категорії 2), потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження і особам, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28 червня 1989 р. N224), віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення сірого кольору, серія Б.
Згідно з пунктом 10 Порядку видача посвідчень провадиться: народним депутатам України, керівним і відповідальним працівникам Секретаріату Верховної Ради України, Адміністрації Президента України, Верховного Суду України, Генеральної Прокуратури, Вищого Арбітражного Суду, Кабінету Міністрів, а також керівникам центральних органів державної виконавчої влади, представникам Президента України в областях і містах Києві та Севастополі, працівникам підприємств і організацій, розташованих в зоні відчуження - Міністерством у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; іншим потерпілим і учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС - Радою Міністрів Республіки Крим, обласним, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій за місцем проживання.
З аналізу наведених норм права слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, статус особи, евакуйованої у 1986 році із зони відчуження 2 категорії та надає право користування пільгами, встановленими Закону №796, є відповідне посвідчення.
Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо, є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Таким чином, наявність у позивача посвідчення (категорія 2) серії НОМЕР_1 від 20.04.1999, виданим Держадміністрацією м. Києва (а.с.19), надає право користуватися пільгами, визначеними Законом №796-XII, в тому числі, правом на зниження пенсійного віку при призначенні пенсії за віком, а саме 10 років.
В матеріалах справи відсутні докази того, що видане позивачу посвідчення визнано недійсним, а наданий позивачу статус скасований.
Відповідно до архівної довідки виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів №54397 від 10.02.1992 (а.с.14) підтверджено, що позивачка станом на 26.04.1986 фактично проживала та була зареєстрована в м.Прип`ять та була евакуйована 27.04.1986 року.
Крім того, відповідно до наявного в архівному відділі Вишгородської райдержадміністрації адресного листка прибуття форми №19 ОСОБА_1 , 1975 р.н., прибула 27.04.1986 з м. Припять в с. Мартиновичі Поліського району (а.с.15-16).
Таким чином, на момент Чорнобильської катастрофи (26 квітня 1986 року) позивач проживала у зоні відчуження та була евакуйований 27 квітня 1986 року, а тому вона має право на зниження пенсійного віку.
Так, приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії № 262840027802 від 10.12.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зазначає, що відсутні підстави для визначення права на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку оскільки взяти до відома копію довідки №54397 від 10.02.1992 неможливо.
При цьому, як вірно враховано судом першої інстанції, матеріали справи не містять доказів звернення пенсійного органу до відповідних підприємств, установ та організацій з метою надання необхідних додаткових документів, а також здійснення відповідної перевірки достовірності поданих позивачем відомостей щодо призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 262840027802 від 10.12.2025 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку від 03.12.2025 із урахуванням висновків суду.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року у справі № 500/405/26 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя | | С. М. Шевчук
судді | | Т. І. Боршовський
| | С. П. Нос