П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/10502/24	
Перша інстанція: суддя Дерев`янко Л.Л.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого: Градовського Ю.М.
суддів: Єщенка О.В., 
Казанчук Г.П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 6 квітня 2026р. по справі за адміністративним позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Оріон-Авто» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:
У листопаді 2024р. ТДВ "Оріон-Авто" звернулося до суду із позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, у якому просило:
- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ057468 від 2.05.2024р. на суму 34 000грн..
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він не погоджується із оскаржуваною постановою, оскільки під час проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання міжнародних перевезень автомобільним транспортом у водія був наявний дозвіл на міжнародні регулярні перевезення, копія якого пред`явлена інспекторам, що останніми не заперечується. 
Позивач вважає, що відповідач мав можливість на підставі копії дозволу перевірити його. 
Також, позивач вважає висновки, викладені в акті перевірки, щодо порушення, пов`язаного з ненаданням водієм бланку підтвердження діяльності, оскільки такий бланк не є обов`язковим. 
Крім того, позивач звертає увагу на недоліки спірної постанови за формою. 
Отже, позивач вважає оскаржувану постанову протиправною та просить її скасувати.
Посилаючись на вказане просив позов задовольнити в повному обсязі.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 6 квітня 2026р. адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарських штрафів №ПШ057468 від 2.05.2024р. на суму 34 000грн..
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ТДВ "Оріон-Авто" судові витрати в розмірі 3 028грн.. 
Не погодившись із вказаним рішенням суду, Державної служби України з безпеки на транспорті подано апеляційну скаргу, в якій просили рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу прийнята з порушенням норм законодавства та без встановлення усіх обставин, оскільки прийняття відповідачем оскаржуваної постанови лише з підстави, що водієм під час проведення рейдової перевірки було надано копію дозволу іноземної країни, територією якої буде здійснюватися перевезення пасажирів, а не оригінал такого дозволу, свідчить про надмірний формалізм з боку відповідача, адже із наданої водієм копії дозволу посадові особи могли встановити, що позивачем дотримано встановлену законодавством процедуру як отримання дозволу на перевезення, так і здійснення міжнародних перевезень пасажирів за наявності відповідних документів.
Вирішуючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи та сторонами під час апеляційного розгляду, що на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) №000013 від 21.03.2024р. Відділом державного нагляду (контролю) Одеської Державної служби України з безпеки на транспорті проведено перевірку транспортного засобу позивача марки МАN реєстраційний номер НОМЕР_1 , за результатами якої 27.03.2024р. складено Акт №АР 047274, в якому встановлено порушення положень ст.34, 53 Закону №2344-III, а саме відсутність дозволу іноземної країни, територією якої буде здійснюватися перевезення пасажирів. При цьому, в акті вказано, що водієм надано кольорову копію. В розділі «Пояснення водія про причини порушень» зазначено: «не знав, що в папці знаходиться копія». Водій з актом ознайомлений, що підтверджується його підписом.
10.04.2024р. відповідачем надіслано позивачу повідомлення про розгляд 25.04.2024р. справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. 
В подальшому, 2.05.2024р. відповідачем прийнято постанову №ПШ057468 про застосування до ТОВ «Оріон-Авто» адміністративно-господарського штрафу в сумі 34 000грн. за порушення вимог ст.53 ЗУ «Про автомобільний транспорт».
При цьому, в матеріалах справи наявні копії: посвідчення водія ОСОБА_1 та свідоцтво НОМЕР_2 про реєстрацію транспортного засобу – автобус загального користування MAN, що належить позивачу на праві власності, дозвіл серія НОМЕР_3 на міжнародні регулярні перевезення пасажирів між Україною та Республікою Польща за маршрутом Херсон-Щецин, отримане 2.01.2023р. ТОВ «Оріон-Авто».
Позивач вважає вказану постанову протиправною та незаконною, у зв`язку із чим звернувся в суду із даним позовом.
Перевіряючи правомірність та законність оскаржуваної постанови відповідача, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує її протиправність та скасування, судова колегія виходить з наступного. 
Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою КМУ від 11.02.2015р. №103 (надалі - Положення №103) Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Згідно з п. 4 Положення №103 основними завданнями Укртрансбезпеки є, серед іншого, здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському, електричному, залізничному, морському та річковому транспорті.
Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює ЗУ «Про автомобільний транспорт» від 5.04.2001р. №2344-III (надалі - Закон №2344-III), Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений Постановою КМУ від 8 листопада 2006р. №1567 (надалі - Порядок №1567).
Положеннями ст.5 Закону №2344-III встановлено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.
У відповідності до ст.6 Закону №2344-III державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначається Порядком №1567.
Приписами ст.34 Закону №2344-ІІІ визначено, що автомобільний перевізник повинен: 1) виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; 2) утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; 3) забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; 4) забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; 5) організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; 6) забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; 7) забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; 8) забезпечувати безпеку дорожнього руху; 9) забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 53 Закону № 2344-ІІІ організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.
При виконанні міжнародних перевезень пасажирів резиденти України повинні мати: дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення; список пасажирів (при нерегулярних та маятникових перевезеннях); білетно-облікову документацію; схему маршруту.
Відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт передбачена ст. 60 Закону №2344-ІІІ.
Так, положеннями абз.6 ч.1 ст.60 Закону №2344-ІІІ передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених ст. 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що за результатами рейдової перевірки відповідачем транспортного засобу позивача марки MАN реєстраційний номер НОМЕР_1 27.03.2024р. складено акт №047274, в якому зафіксовано порушення ст.34,53 Закону №2344-III, а саме відсутність оригіналу дозволу іноземної країни, територією якої буде здійснюватися перевезення пасажирів. 
Апеляційним судом встановлено, що під час складання вказаного Акту водієм транспортного засобу марки MАN реєстраційний номер НОМЕР_1 було надано державному інспектору копію дозволу від 2.01.2023р. серія АІ №006354 на міжнародні регулярні перевезення пасажирів між Україною та Республікою Польща. 
2.05.2024р. відповідачем оскаржувану постанову про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в сумі 34 000грн. за порушення вимог ст.53 ЗУ «Про автомобільний транспорт».
Відповідач наполягав, що відсутність оригіналу дозволу іноземної країни, територією якої буде здійснюватися перевезення пасажирів на момент проведення рейдової перевірки є порушенням вимог ст.53 Закону № 2344-ІІІ.
Отже, суд встановив, що єдиною підставою для прийняття оскаржуваної постанови слугувало те, що під час проведення рейдової перевірки транспортного засобу марки MАN реєстраційний номер НОМЕР_1 водій не надав оригінал дозволу іноземної країни, територією якої буде здійснюватися перевезення пасажирів, а надав лише його копію.
Судова колегія звертає увагу на те, що приписи абз.6 ч.1 ст.60 Закону №2344-ІІІ, які відповідач застосував під час прийняття оскаржуваної постанови, передбачають відповідальність автомобільних перевізників за виконання ними міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, перелік яких визначених ст. 53 Закону № 2344-ІІІ, тобто за їх відсутності взагалі.
При цьому, здійснення таких перевезень за наявності документів, які визначені ст.53 Закону №2344-ІІІ, однак непред`явлення їх оригіналів на момент проведення перевірки (пред`явлення копій вказаних документів, як у спірних правовідносинах) не становить склад правопорушення, передбаченого абз.6 ч.1 ст.60 Закону №2344-ІІІ.
Судова колегія вважає, що прийняття відповідачем оскаржуваної постанови лише з підстави, що водієм під час проведення рейдової перевірки було надано копію дозволу іноземної країни, територією якої буде здійснюватися перевезення пасажирів, а не оригінал такого дозволу, свідчить про надмірний формалізм з боку відповідача, адже із наданої водієм копії дозволу посадові особи могли встановити, що позивачем дотримано встановлену законодавством процедуру як отримання дозволу на перевезення, так і здійснення міжнародних перевезень пасажирів за наявності відповідних документів.
Окрім того, судова колегія звертає увагу на те, що без оригіналу дозволу іноземної країни, територією якої буде здійснюватися перевезення пасажирів позивач не зміг би перетнути державний кордон, оскільки обов`язок автомобільного перевізника пред`являти під час перетину кордону оригіналу відповідного дозволу визначено положеннями п.30 розділу V Правил перевезення пасажирів і багажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, що є додатком до Конвенції про міжнародні автомобільні перевезення пасажирів і багажу ратифікованої Законом № 581-XIVвід 08.04.1999 року. Водночас, ст. 53 Закон №2344-ІІІ чітко не передбачає необхідність наявності саме оригіналу дозволу іноземної країни, територією якої буде здійснюватися перевезення пасажирів, а тому пред`явлення водієм транспортного засобу копії вказаного дозволу не дає підстави стверджувати про відсутність такого дозволу взагалі.
Враховуючи вищевказане, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем протиправно прийнято оскаржувану постанову про застосування до позивача штрафу.
Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності та пояснення сторін по справі, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в даному випадку наявні законні підстави для задоволення позовних вимог.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. 
За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 6 квітня 2026р. – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: О.В. Єщенко 

Г.П. Казанчук