Справа № 357/6376/26
Провадження № 2/357/5486/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
( ЗАОЧНЕ )

29 липня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді – Ярмола О. Я. ,
при секретарі – Боженко Т. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду № 5 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2026 року ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф»», в особі представника Бачинського О.М. звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту, в якому просило суд, з урахуванням уточнення позовних вимог від 21.05.2026 року, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф»» загальну суму заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000201013090 від 16 жовтня 2020 року, в розмірі 25 363,55 грн. та судові витрати по справі.
І. Стислий виклад позиції учасників справи.
В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф»» зазначило, що 16.10.2020 між ТОВ «ФК «ФОРЗА»» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000201013090, за умовами якого первісний кредитор надав відповідачу грошові кошти у розмірі 6 629,00 грн (однак в силу перерахування коштів від суми позики зазначеної у договорі при перерахуванні знімалися комісії, як за переказ так і за зарахування коштів, відповідно відповідачу фактично зараховано на картку суму 6 300,00 грн., що підтверджується випискою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 11.05.2025), а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами у строки та в порядку, передбачені договором. Договір було укладено в електронній формі шляхом акцептування відповідачем ОСОБА_1 оферти та підписання заяви-формуляра електронним підписом одноразовим ідентифікатором. За умовами договору дата видачі кредиту – 16.10.2020, дата погашення заборгованості – 14.11.2020, строк дії договору - 30 днів, базова процентна ставка – 1,85 % на день, процентна ставка в день у разі користування кредитом поза межами строку дії договору – 2,50 %. При цьому ТОВ «ФК «ФОРЗА»» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме: надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. У свою чергу, відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору, не виконав належним чином покладені на нього обов`язки перед банком та порушив умови кредитного договору, має прострочену заборгованість. 30.06.2021 між ТОВ «ФК «ФОРЗА»» та ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф»» було укладено договір факторингу №20210630-Ф/2, відповідно до якого ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф»» набуло право грошової вимоги до боржників первісного кредитора, у тому числі до ОСОБА_1 за договором № 000201013090 від 16 жовтня 2020 року. Станом на 15.04.2026 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 25 363,55 гривень, з яких: 6 300,00 грн – залишок заборгованості за тілом, 3 496,60 грн – залишок заборгованості по процентам за користування кредитом, 14 175,00 грн – залишок заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом поза межами строку дії договору (нараховано новим кредитором за період з 01.07.2021 по 28.09.2021), 1 391,95 грн - інфляційне збільшення (нараховано новим кредитором за період з 15.12.2020 по 23.02.2022), яку і просить позивач стягнути з відповідача на свою користь.
Ухвалою суду від 20.04.2026 позовну заяву ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф»» було залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали на усунення недоліків.
22.04.2026 на виконання ухвали суду від 20.04.2026 представником позивача було усунуто недоліки позовної заяви та подано до суду відповідне підтвердження.
Ухвалою суду від 23.04.2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження та витребувано від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за клопотанням позивача фінансову інформацію по Кредитному договору.
19.05.2026 року на виконання ухвали суду від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла запитувана інформація.
21.05.2025 від позивача через ЕКЕС надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить суд, стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000201013090 від 16.10.2020 р. в розмірі 25 363,55 грн., судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору в сумі 2662,40 грн. та витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 7 000,00 грн.
У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві зазначив, що просить розглядати справу за відсутності представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву відповідач до суду не подав. З огляду на положення ч. 7, 8 ст.128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, вважається, що про день, час та місце розгляду справи особа повідомлена належним чином. За таких обставин неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи і винесенню судового рішення.
Оскільки дотримані всі, передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України вимоги, суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення у справі на підставі наявних доказів.
В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
ІІ. Фактичні обставини справи.
Судом встановлено, що 16.10.2020 між ТОВ «ФК «ФОРЗА»» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000201013090.
Договір укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті www.forzacredit.com.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «ФК «ФОРЗА»» та акцептована ОСОБА_1 , 16.10.2020 шляхом підписання електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікатором e541268g) заяви-формуляра про акцептування оферти № 000201013090 від 16.10.2020 про прийняття пропозиції ТОВ «ФК «ФОРЗА»» укласти договір про надання позики на умовах фінансового кредиту на визначених умовах.
Відповідно до п.5 пп.5.1 Договору позики Кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 6629,00 грн. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених Договором позики, з кінцевим терміном погашення не пізніше 14.11.2020 (п.5. пп.5), строк дії договору – 30 днів (п.5. пп.9), базова процента ставка в день складає 1,85% (п 5. пп.12), та процентною ставкою 2,5% за кожен день, яка застосовується у разі прострочення користування коштами поза межами строку дії Договору позики (п.5. пп.13).
16.10.2020 відповідачем, шляхом підписання електронним підписом, також було підписано графік платежів, що є додатком до договору про надання позики та паспорт споживчого кредиту де викладено інформацію про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, а також інші важливі правові аспекти.
30.06.2021 року між ТОВ «ФК «ФОРЗА»» та ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф»» укладено договір факторингу №20210630-Ф/2, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ФОРЗА»» передає ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф»» за плату належні йому права вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача.
За змістом п.4.1 Договору факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги у формі наведеної в Додатку № 1 до цього Договору.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 до договору факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021, ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф»» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 10 308,20 грн., з яких: 6 629,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3 679,20 грн. - заборгованість по відсоткам.
Суд також установив, що на поштову адресу відповідача було відправлено повідомлення про зміну Кредитора від 09.07.2021, та досудову вимогу від 13.10.2021.
Із уточненого розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 15.04.2026 за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000201013090 від 16.10.2020 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 25 363,55 гривень, з яких: 6 300,00 грн – залишок заборгованості за тілом, 3 496,60 грн – залишок заборгованості по процентам за користування кредитом, 14 175,00 грн – залишок заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом поза межами строку дії договору (нараховано новим кредитором за період з 01.07.2021 по 28.09.2021), 1 391,95 грн - інфляційне збільшення (нараховано новим кредитором за період з 15.12.2020 по 23.02.2022).

Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За змістом ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як вбачається з матеріалів справи, договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000201013090 від 16.10.2020 року між ТОВ «ФК «ФОРЗА»» та ОСОБА_1 було підписано шляхом накладення електронного цифрового підпису позичальника шляхом введення одноразового ідентифікатора.
Отже, між сторонами було укладено договір споживчого кредиту, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.
Згідно з наданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію про рух коштів, по картковому рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) за період з 16.10.2020 по 21.10.2020, вбачається, що 16.10.2020 на картковий рахунок ОСОБА_1 зараховано кошти у розмірі 6 300,00 грн.
Відтак, ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 6 300,00 грн., а не 6 629,00 грн., як погоджено сторонами в договорі про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200511844 від 26.05.2020.
Враховуючи те, що за умовами договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №000201013090 від 16.10.2020 відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, тому суд приходить до висновку про те, що заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6 300,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо пролонгації договору, суд зазначає таке.
Підпунктом 10 пункту 5 Договору передбачено можливість пролонгації договору під 1,85% в день.
Як вбачається з п 4.1. Договору, договір та зміни до нього укладаються в письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів одноразовим/мережевим ідентифікатором). У випадку оформлення Договору чи здійснення інших дій, пов`язаних із його виконанням в онлайн-режимі на Офіційному сайті Товариства, за допомогою засобів електронного зв`язку, електронні документи, оформлені і підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 року, вважатимуться такими, що мають рівну юридичну силу з документами, складеними на паперовому носієві і підписаними власноручним підписом.
Сторони мають право внести зміни до умов Договору, що визначені частиною 1 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», за взаємною згодою Сторін, шляхом підписання відповідної додаткової угоди до цього Договору (п.4.4 Договору).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України матеріали справи не містять та позивачем суду не надано будь-яких доказів, а саме: укладених Додаткових угод між ТОВ «ФК «ФОРЗА»» та ОСОБА_1 на пролонгацію договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000201013090 від 16.10.2020 року, а також відомостей на яких умовах відбувалася пролонгація договору та на який строк.
Водночас із графіку платежів, який міститься в матеріалах електронної справи, та який, як зазначено, є Додатком до Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №000201013090.1 від 14.11.2020 не вбачається, що він підписаний відповідачем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором на ньому відсутній.
Відтак суд вказує, що відсутні достовірні та належні докази вчинення відповідачем дій спрямованих на пролонгацію договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000201013090 від 16.10.2020 року.
Водночас проценти, нараховані в межах первинно погодженого сторонами строку кредитування 30 днів, тобто за період з 16.10.2020 по 14.11.2020 в розмірі 3 679,20 грн відповідачем були сплачені 14.11.2020, про що вказано в розрахунку та визнається позивачем.
При цьому розрахунок заборгованості не містить відомостей щодо розподілу коштів, які, за твердженням позивача, вносив відповідач, зокрема щодо їх спрямування на погашення тіла кредиту, процентів чи інших платежів.
В оцінці поведінки позивача, як професійного учасника ринку фінансових послуг, суд апеляційної інстанції враховує, що до таких суб`єктів висуваються підвищені вимоги щодо дотримання правил та процедур, обачності та розсудливості у веденні справ. Відповідно, вимоги до рівня ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного, всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони. Аналогічна позиція викладена і Верховним Судом у постанові від 01 лютого 2023 року у справі №199/7014/20.
З огляду на викладене суд вважає, що відповідно до п. 5 договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000201013090 від 16.10.2020 термін повернення кредиту визначено 14.11.2020, тому правові підстави для стягнення заборгованості по відсоткам з 15.11.2020 по 14.12.2020 в розмірі 3 496,60 грн відповідно відсутні, оскільки позивачем не доведено наявності пролонгації договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000201013090 від 16.10.2020 року.

Звертаючись до суду, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф»» пред`явило вимогу до ОСОБА_1 про стягнення не лише заборгованості за тілом та відсотками за договором позики, а й інфляційних втрат та відсотків за користування кредитними коштами за межами строку дії договору, право нараховувати які передбачено ст. 625 ЦК України.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Умови щодо нарахування процентів за правомірне та неправомірне користування кредитними коштами мають визначатися окремими пунктами договору.
Так, за умовами пункту 5 договору позики сторони погодили нарахування процентної ставки в день у разі прострочення у розмірі 2,50 %.
У постанові у справі №922/3578/18 Верховний Суд зазначив, що системний аналіз частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 ЦК України дає змогу дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими коштами. Однак диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 ЦК України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме як річних, а не у будь-який інший спосіб обчислення процентів за умовами договору. Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення). Проценти за користування чужими коштами, які відповідно до договору нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов`язання, за своєю правовою природою підпадають під визначення пені, передбаченої статтею 549 ЦК України.
Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Відтак суд вважає, що при вирішенні даного спору слід виходити з того, що визначена процентна ставка у розмірі 2,50% на день за своєю правовою природою є неустойкою.
Пунктом 1 статті 1 Закону України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19», який набрав чинності 04 липня 2020 року, внесено зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та доповнено його пунктом 15 такого змісту: «У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення».
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на усій території України було установлено карантин, який неодноразово продовжувався.
Відтак правові підстави для стягнення заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом поза межами строку дії договору (нараховані новим кредитором, згідно з ч.2 ст.625 ЦК України за період з 01.07.2021 по 28.09.2021) в розмірі 14 175,00 грн відсутні, оскільки такі нарахування за своєю правовою природою є пенею, нарахованою в період дії карантину, а тому відповідно до пункту 15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України стягненню не підлягають.
За таких обставин загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача за договором кредиту складається із залишку заборгованості за тілом кредиту та становить 6 300,00 грн.
У зв`язку зі зменшенням розміру основної заборгованості, від якої здійснюється нарахування інфляційних втрат, підлягає відповідному зменшенню і розмір інфляційного збільшення заборгованості.
Відтак сума інфляційних втрат, з урахуванням диспозитивності, за період з 15.12.2020 по 23.02.2022, становитиме 897,61 грн, виходячи із суми заборгованості 6 300,00 грн та застосованого позивачем індексу інфляції (6 300,00х1,14247719-6 300,00).
Таким чином загальний розмір заборгованості, який слід стягнути з відповідача на користь позивача становитиме 7 197,61, з яких 6 300,00 грн – залишок заборгованості за тілом кредиту, 897,61 грн – інфляційне збільшення (нараховано новим кредитором, згідно з ч.2 ст.625 ЦК України за період з 15.12.2020 по 23.02.2022).
Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначав, що з огляду на приписи частини четвертої ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Судові витрати.
Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 2662,40 гривень, проте з відповідача на користь ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф»» слід стягнути ці витрати пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 755,53 грн, виходячи з наступного розрахунку 7 197,61 х2662,40/25 363,55.
Позивач також просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрачені ним на професійну правничу допомогу адвоката кошти в сумі 7000 гривень.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Зважаючи на часткове задоволення вимог позову, відсутність клопотання відповідача про зменшення судових витрат, їх слід стягнути також пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в сумі 1 986,44 грн. (7 197,61 х7000/25 363,55).
На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про електронний цифровий підпис», Законом України «Про споживче кредитування», ст.ст. 526, 527, 530, 536, 610-611, 625, 628, 629, 634, 638, 639, 642, 1048, 1049, 1054, 1055, 1077, 1082 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 5, 10, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263-265, 268, 273, 280-283, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф»» заборгованість за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000201013090 від 16 жовтня 2020 року в сумі 7 197 (сім тисяч сто дев`яносто сім) гривень 61 копійка.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф»» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 755,53 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 1 986,44 грн, а всього 2 741 (дві тисячі сімсот сорок одна) гривня 97 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, що може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф»» (ЄДРПОУ: 42655697, вул. С.Бандери, буд. 87, офіс 54, м. Львів, Львівська область, індекс 79013);
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .
З урахуванням норми ч. 5 ст. 268 ЦПК України, повний текст рішення складено та підписано 29.07.2026 року. 
Суддя | О. Я. Ярмола