ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

14 вересня 2026 року | м. Дніпро | справа № 208/7723/26

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),
суддів: Кругового О.О., Баранник Н.П., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду міста Кам`янського від 29 червня 2026 р. (суддя Гречана В.Г.) у справі №208/7723/26 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача Міністерство Юстиції України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії у виконавчому провадженні, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Заводського районного суду міста Кам`янського з позовною заявою, поданою в порядку статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій просили суд задовольнити їх позовні вимоги, пред`явлені ними до Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про визнання протиправними дії від 12.06.2026 (за постановою від 09.06.2026 у виконавчому провадженні ВП 75766121) – опис майна боржника ОСОБА_3 ; визнати бездіяльність відповідача з питання відмови від винесення постанови про відкладення проведення процесуальних дій за складеним актом від 12.06.2026; зобов`язати відповідача повернути виконавчий документ із винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження ВП 75766121 згідно ст. 37 ч. 1 п.2 ЗУ «Про виконавче провадження».
Ухвалою Заводського районного суду міста Кам`янського від 29 червня 2026 р. у відкритті провадження «у порядку адміністративного судочинства за статтею 287 КАС України» - відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить зазначену ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що справа має вирішуватись в порядку цивільного судочинства України.
Письмовий відзив на апеляційну скаргу від відповідача та третьої особи до суду апеляційної інстанції не надходив.
Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України.
Здійснюючи перевірку оскарженої ухвали суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 цього ж Кодексу.
За приписами пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. 
Як свідчать зміст позовної заяви, доданих до неї документи, а також за даними Єдиного державного реєстру судових рішень, позивачі оскаржують дії та бездіяльність Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, вчинені/допущені в межах виконавчого провадження ВП 75766121. Це виконавче провадження було відкрито на виконання постанови Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 травня 2024 р. у справі № 235/3486/24, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано штраф на суму 17000 грн. із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Цією ж постановою суд стягнув з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в сумі 605 грн. Виконавче провадження ВП 75766121 було відкрито державним виконавцем з виконання зазначеної постанови суду першої інстанції в частині стягнення судового збору на суму 605 грн.
Колегія суддів зазначає, що питання юрисдикції спору щодо оскарження дій державного виконавця у зв`язку з примусовим виконанням судового рішення про накладення адміністративного стягнення вже розглядалось Великою Палатою Верховного Суду (справа № 757/62025/17-ц) та Верховним Судом (справи № 495/1465/22). У постановах від 6 лютого 2019 р. та від 12 червня 2024 р. у наведених справах суд касаційної інстанції дійшов однозначного висновку про те, що «в разі оскарження дій чи рішень органу державної виконавчої служби щодо здійснення виконавчого провадження з примусового виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення, відповідний спір має розглядатися у порядку, передбаченому КАС України». 
Верховний Суд також вказав на те, що «визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносинах, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, а по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України). Натомість публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (стаття 19 КАС України).
В оскарженій постанові від першої інстанції суд першої інстанції послався на приписи статей 447-452 ЦПК України.
Згідно з положеннями статей 447 та 448 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Тобто, наведеними нормами передбачена можливість оскарження дій державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у цивільній справі.
Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оскаржують дії/бездіяльність державного виконавця в межах виконавчого провадження з виконання судового рішення, ухваленого в порядку Кодексу України про адміністративні правопорушення, а не за наслідками розгляду цивільної справи, то висновки суду першої інстанції про неможливість розгляду справи в порядку адміністративного судочинства є помилковими. 
Безпідставним колегія суддів вважає і застосування судом першої інстанції правових висновків Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі №660/612/16-ц (провадження №14-19цс18), від 12 вересня 2018 року у справі №906/530/17 (провадження №12-213гс18), від 05 грудня 2018 р. у справі №904/7326/17 для обґрунтування відмови у відкритті провадження у справі. 
У цих постановах Великою Палатою Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі №660/612/16-ц (провадження №14-19цс18), від 12 вересня 2018 року у справі №906/530/17 (провадження №12-213гс18) зроблено висновок про те, що справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, розглядаються за правилами адміністративного судочинства. У справі № 904/7326/17 юрисдикційне питання Великою Палатою Верховного Суду взагалі не вирішувалось.
Щодо наведеного судом в оскарженій ухвалі обґрунтування відсутності підстав для розгляду позовних вимог ОСОБА_1 в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів звертає увагу, що позовна заява містить прохання задовольнити лише позовні вимоги ОСОБА_2 . Зважаючи на те, що у позовній заяві зазначено позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції має з`ясувати, які позовні вимоги заявлені ОСОБА_1 і, в залежності від їх змісту, вирішити питання про те, чи належить ініційований ОСОБА_1 спір розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставами, визначеними статтею 320 Кодексу адміністративного судочинства України, для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 315, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Заводського районного суду міста Кам`янського від 29 червня 2026 р. у справі №208/7723/26 - скасувати та направити справу для продовження розгляду до Заводського районного суду міста Кам`янського.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 14 вересня 2026 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя А.В. Шлай 

суддя О.О. Круговий 

суддя Н.П. Баранник