Справа № 304/334/26

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.07.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Феєр І. С., за участю секретаря судових засідань Чейпеш С. І., прокурора Вакули Ю. В. розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/161/26 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 17.03.2026. 
Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка села Синевир Міжгірського району Закарпатської області, мешканка АДРЕСА_1 , з вищою освітою, помічниця судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в користь держави у розмірі 665,60 грн.
З протоколу про адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією № 145 від 06.02.2026 та постанови судді від 17.03.2026 вбачається, що ОСОБА_1 , обіймаючи посаду секретаря судового засідання Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, а відтак будучи відповідно до п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, при звільненні, згідно з наказом від 07.08.2023 № 506/02-08, за угодою сторін 17.08.2023, в порушення вимог абз. 1 ч. 2 ст. 45 вказаного Закону, несвоєчасно без поважних причин подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, при звільненні за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, опублікувавши таку на веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції 14.01.2026, тобто після встановленого цим Законом тридцятиденного періоду декларування, а також після встановленого п. 2-7 Прикінцевих положень Закону спеціального строку для подання декларацій (не пізніше 31.01.2024), чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду від 17.03.2026 та постановити нову, якою закрити провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у разі відсутності підстав для цього, звільнити її від адміністративної відповідальності обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі закрити. Вважає постанову незаконною та необґрунтованою, прийнятою без всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи. В обґрунтування доводів апеляційної 

-2-

скарги вказує на те, що 31.01.2024 нею подано декларацію з позначкою «я припинила виконувати функції держави або органу місцевого самоврядування (після звільнення)» за 2023 рік, де відобразила всі наявні у неї доходи та майно за весь 2023 рік у визначений законом строк. Дана декларація включає і наявні в неї доходи і майно за період з 01.01.2023 по 17.08.2023 (дату звільнення). Крім того, декларацію нею подано 31.01.2024, що вкладається у строк для подання обох декларацій як «при звільненні» так і «після звільнення». З огляду на вказане, та згідно з пп. 2 п. 2 розділу ІІ Порядку заповнення та подання декларації, оскільки період з 01.01.2023 по 17.08.2023 станом на 31.01.2024 був охоплений раніше поданою нею декларацією за 2023 рік, вона вважала, що декларування аналогічного періоду не потребується. У зв`язку із находженням у січні 2026 року відносно неї заяви до УСР в Закарпатській області щодо неподання нею декларації «при звільненні», а також з метою усунення будь яких сумнівів щодо неповноти та належності декларування, 14.02.2026 нею подано декларацію за період з 01.01.2023 по 17.08.2023 з відміткою «при звільненні». Крім того, вважає, що на час розгляду справи минуло більше двох років, тому є підстави для закриття справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Нею заявлено клопотання про застосування ст. 22 КУпАП та звільнення її від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення за малозначністю і оголошення їй усного зауваження та закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП. Судом при призначенні адміністративного стягнення не в повній мірі були враховані обставини , що пом`якшують відповідальність. Відсутність умислу, фактичне декларування відповідних відомостей (хоч і в іншій декларації), відсутність шкоди та формальний характер порушення у своїй сукупності свідчать про малозначність вчиненого діяння. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про неможливість застосування положень ст. 22 КУпАП, обмежившись загальним посиланням на міжнародні стандарти протидії корупції без належної оцінки конкретних обставин справи.
Будучи належним чином повідомленею про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо неї не з`явилася, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляла, відомостей про поважність причин неявки не надала. За змістом ст. 294 КУпАП, неявка ОСОБА_1 , яка належним чином повідомлена про час та місце судового засідання, не перешкоджає апеляційному перегляду справи. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення її прав, передбачених ст. 268 КУпАП. При цьому, береться до уваги заява ОСОБА_1 про розгляд справи без її участі. 
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора Вакули Ю. В., яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

-3-

Відповідно до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Оцінка доказів відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно до вимог ст. 251, 252 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Cуд першої інстанції всебічно й повно дослідивши матеріали справи, вірно прийшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки остання несвоєчасно та без поважних причин подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції дав належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам та вірно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що останньою не оспорюється, у зв`язку з чим апеляційним судом відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП не перевіряється та визнається законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим. 
Доводи апеляційної скарги про те, що на момент винесення оскаржуваної постанови закінчився строк накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, передбачений ч. 4 ст. 38 КУпАП, зокрема шість місяців з моменту виявлення правопорушення, апеляційний суд відхиляє і визнає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, з огляду на таке.
Строк накладення адміністративного стягнення у справах про адміністративні правопорушення – це певний період часу, протягом якого дія чи подія мають юридичне значення. Цей строк не поновлюється і не продовжується і є гарантією того, що будь-які дії щодо притягнення особи до відповідальності після його закінчення мають бути припинені.
Слід також зазначити, що встановлення законодавцем обмеженого строку притягнення до відповідальності є однією із умов дисциплінування суб`єкта владних повноважень для належного виконання законодавчо визначених обов`язків.
Під час розгляду справи апеляційний суд враховує практику Європейського Суду з прав людини (пункт 137 рішення від 09.01.2013 у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11) про те, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від незаявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними.
-4-

Відповідно до ч. 4 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.
Відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
При цьому, аналіз чинного законодавства вказує на те, що певні інформація про обставини та факти адміністративного правопорушення можуть бути відомі будь-кому (безпосередньому керівнику, викривачу, правоохоронному органу тощо). Встановлення і навіть документування ними такої інформації не може вважатися встановленням факту адміністративного правопорушення, оскільки такі особи не наділені правом робити висновок про наявність або відсутність правопорушення, вони лише інформують про певні факти компетентні органи, надають документи тощо.
«Виявити» правопорушення означає встановити наявність усіх передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак конкретного правопорушення. Право встановлення цього факту і його документування має особа, уповноважена на складання протоколу.
Особа, уповноважена на складання протоколу, у різні періоди часу може отримувати різну інформацію про події та факти, що мають стосунок до вчиненого правопорушення (збір документів, інформації, отримання пояснення тощо).
Висновок про те, що виявлено саме правопорушення (як сукупність усіх передбачених законом ознак - об`єкт, суб`єкт, об`єктивна, суб`єктивна сторона) така особа робить виключно шляхом оформлення та підписання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення. При цьому робить це невідкладно - не пізніше 24 години з моменту фактичного встановлення усіх необхідних ознак та участі особи у його отриманні.
Початком обчислення строку виявлення адміністративного правопорушення є момент, коли особою, уповноваженою на складання протоколу, зібрано і проаналізовано необхідні докази та зроблено висновок про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення, що може свідчити про дату виявлення адміністративного правопорушення. Виявити правопорушення, пов`язане з корупцією, означає установити наявність підстав адміністративної відповідальності за його вчинення, тобто всіх об`єктивних та суб`єктивних ознак відповідного складу правопорушення, що є наслідком складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.
Дії уповноваженої особи, що має право складати протоколи, до моменту його складання можуть свідчити лише про виявлені окремі ознаки правопорушення, але факт, що виявлене діяння містить склад адміністративного правопорушення, зазначається при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Крім того, з наявного у матеріалах справи роз`яснення НАЗК від 16.02.2026 за № 47-07/9092-26 вбачається, що уповноважені особи Національного агентства при складані протоколів про адміністративні правопорушення визначають день вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП – день подання суб`єктом декларування декларації поза строками, визначеними ст. 45 Закону.
Днем виявлення правопорушення є день, коли уповноважена на складання протоколу особа зібрала, проаналізувала достатні докази, на підставі яких дійшла висновку по наявність ознак складу адміністративного правопорушення . такий висновок фіксується у відповідному документі – протоколі. Таким чином, днем виявлення правопорушення є день складення протоколу.

-5-

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що фактичним моментом виявлення вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, є час отримання органом, уповноваженим складати протокол про адміністративне правопорушення, всіх матеріалів, на підставі яких і було складено протокол, а саме 12.01.2026 (а. с. 24), коли Управління стратегічних розслідувань в Закарпатській області отримало матеріали щодо можливого порушення ОСОБА_1 Закону України «Про запобігання корупції». При цьому датою подання ОСОБА_1 декларації при звільненні є 14.01.2026, а протокол № 145 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, стосовно неї складено 06.02.2026. 
Вищевказане свідчить про те, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строки, передбачені ст. 38 КУпАП, не закінчилися, а тому ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності й адміністративне стягнення на неї накладено у межах цих строків, що також узгоджується із неодноразовими роз`ясненнями НАЗК, відповідно до яких, уповноважені особи Національного агентства при складанні протоколів про адміністративне правопорушення визначають день вчинення правопорушення пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, саме день подання суб`єктом декларування декларації поза строками, визначеними ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».
Крім того, подання ОСОБА_1 декларації при звільненні поза строками визначеними ст. 45 цього Закону підтверджується також висновками Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області № 07.53-108-1975ВИХ-26 від 16.03.2026 наданими під час розгляду справи в суді першої інстанції, а також висновками Закарпатської обласної прокуратури № б/н від 11.05.2026, № 20-1579-26 від 11.05.2026 та доповненнями до висновку № б/н від 20.07.2026 наданими підчас розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги про те, що днем виявлення правопорушення слід вважати 01.02.2024, тобто наступний за 31.01.2024 день, що є кінцевим строком для подання декларацій особами, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування відповідно до ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України по визначення подання порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», апеляційний суд визнає неспроможними і такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства про адміністративні правопорушення.
Вимоги апеляційної скарги про застосування до ОСОБА_1 положень ст. 22 КУпАП та звільнення її від відповідальності, у зв`язку з малозначністю, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Згідно з приписами ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
З метою дотримання принципів запобігання та протидії корупції, відкритості та прозорості діяльності органів державної влади, апеляційний суд вважає за неможливе звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, оскільки адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-6 КУпАП, не може визнаватись малозначним, так як є правопорушенням, пов`язаним з корупцією, тяжкість якого обумовлена ступенем недовіри суспільства до осіб, уповноважених на виконання функцій місцевого 

-6-

самоврядування, особи уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування мають виконувати передбачені законом вимоги щодо фінансового контролю.
Вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суддя першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості адміністративного правопорушення, особу ОСОБА_1 , обставини справи і призначив останній адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, яке є справедливим і таким, що відповідає як характеру та ступеню тяжкості адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення .
Тому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що в неї не було умислу на несвоєчасне подання декларації, а така обставина сталася внаслідок того, що подаючи 31.01.2024 декларацію після звільнення за 2023 рік, яка включала, в тому числі, наявні в неї доходи і майно за період з 01.01.2023 по 17.08.2023 (дату звільнення), вона вважала, що декларування аналогічного періоду не потребується, апеляційний суд визнає такими, що не впливають на висновки суду першої інстанції в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення та не дають підстав для звільнення її від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення. 
Із цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги та відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що вчинене ОСОБА_1 діяння не мало на меті приховування будь-якої інформації чи майна, не призвело до настання жодних негативних наслідків, шкоди державним чи громадським інтересам не завдано, ступінь суспільної небезпеки є незначною. 
Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що звільнення особи від відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, може слугувати негативним прикладом для суб`єктів, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», створивши в них переконаність у можливості порушувати вимоги фінансового контролю та не нести за це жодної юридичної відповідальності.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що чинним законодавством чітко встановлено строки для подачі декларації, які є достатніми для виконання суб`єктом декларування таких обов`язків.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає, що родовим об`єктом правопорушень, пов`язаних з корупцією, виступають суспільні відносини, якими визначаються зміст та порядок законної діяльності суб`єктів владних повноважень, встановлений відповідними нормативними актами.
Міжнародні стандарти протидії корупції зобов`язують держави вживати заходів для встановлення у своєму національному законодавстві відповідальності за вчинення корупційних діянь. Це закріплено, зокрема, у Главі ІІ «Кримінальної Конвенції про боротьбу з корупцією» від 27.01.1999, ОСОБА_3 додаткового протоколу до неї від 15.05.2003, Главі ІІ «Конвенції ООН проти корупції» від 31.10.2003, що ратифіковані Верховною Радою України 18.10.2006 та є обов`язковими для України. 
Визнання адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, малозначним суперечить принципам запобігання і протидії корупції, не відповідає міжнародним стандартам у цій сфері, не сприятиме зміцненню авторитету країни, може завдати шкоди демократичним засадам управління суспільством, функціонування державного апарату, порушить встановлений порядок здійснення повноважень посадовими і службовими особами органів державної влади та місцевого самоврядування. 

-7-

При цьому, апеляційний суд погоджується і з доводами прокурора про те, що зазначені ОСОБА_1 причини несвоєчасного подання декларації не є поважними, про що свідчить і факт подання ОСОБА_1 декларації у зв`язку з надходженням у січні 2026 року відносно неї заяви до Управління стратегічних розслідувань в Закарпатській області щодо неподання нею декларації при звільненні. 
Таким чином, ОСОБА_1 не надано доказів, які б свідчили про те, що причини несвоєчасного подання декларації були поважними, а відтак і не дають підстав визнати вчинене нею діяння малозначним. 
Наведені обставини безумовно виключають можливість застосування положень ст. 22 КУпАП у даній справі. 
Порушень вимог закону при розгляді судом першої інстанції справи щодо ОСОБА_1 та винесенні судового рішення, апеляційним судом не встановлено, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що ОСОБА_1 не наведено таких обставин та не надано таких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 17.03.2026 щодо неї, - без змін.
Постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя