Справа № 202/4799/26
Провадження № 2/202/4444/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

14 липня 2026 року Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Мачуського О.М.,
за участю: секретаря судового засідання – Карасьової Г.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Лиманської міської ради Краматорського району Донецької області про визнання права власності,-
ВСТАНОВИВ:

20 травня 2026 року представник ОСОБА_1 – адвокат Стукалова І.В. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернулась до до Індустріального районного суду міста Дніпра з позовом ОСОБА_1 до Лиманської міської ради Краматорського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно – квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47.1 кв.м.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження міського голови Краснолиманської міської ради Донецької області від від 02.12.2002 р. № 454, позивачу на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 47.1 кв.м.. Дана квартира зареєстрована Слов`янським БТІ і вписана у реєстрову книгу за №3720 16.12.2002 року, наявний штамп БТІ. 24.07.2002 року Бюро технічної інвентаризації Слов`янської міської ради народних депутатів Донецької області складено технічний паспорт на вказану квартиру, реєстровий номер: 3720.
Однак, Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Васильківської міської ради Кантерука О.А. №84767080 від 12 травня 2026 року ОСОБА_1 відмовлено у проведенні реєстраційних дій у зв`язку з тим, що згідно інформації БТІ, отриманої від виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області «В матеріалах інвентаризаційної справи КП «БТІ» м. Слов`янськ станом на 01.01.2013 р. відомості про власників квартири відсутні. Запис в реєстровій книзі відсутній».
Таким чином, отримавши шляхом приватизації спірну квартиру та зареєструвавши право власності в Слов`янському БТІ, позивач на теперішній час не має можливості здійснити реєстрацію вказаної квартири в Державному реєстрі речових прав, оскільки працівниками Слов`янського БТІ при реєстрації права власності не внесений запис до реєстрової книги (наявні тільки запис на зворотній стороні свідоцтва про право власності на житло від 02.12.2002 р. та в технічному паспорті).
Наведене, порушує права позивача, як власниці, а тому вона вимушена звернутись до суду. 
Ухвалою судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 22 травня 2026 року прийнято позов та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України щодо подачі відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. 
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовною заявою до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Стукалова І.В. у судове засідання не з`явились, натомість представник позивача за допомогою підсистеми ЄСІТС«Електронний суд» подала заяву в якій просить розглянути справу без участі сторони позивача.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, натомість представник Виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області Анацький С.В. за допомогою підсистеми ЄСІТС«Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без його участі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд доходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. 
Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що розпорядження міського голови Краснолиманської міської ради Донецької області № 454 від 02.12.2002 року, «Про приватизацію квартири АДРЕСА_1 », надано безоплатно у приватну власність ОСОБА_1 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 31,0 кв.м. Затверджено розрахунок безоплатно приватизуємої житлової площі. Визначено необхідність оплатити ОСОБА_1 вартість надлишків приватизованого житла 16,1 кв.м в розмірі 2 грн. 82 коп.
Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 02 грудня 2002 року, виданого Виконавчим комітетом Краснолиманською міською радою Донецької області, згідно з розпорядженням (наказом) від 02.12.2002 року № 454, посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 47,1 кв.м., дійсно належить ОСОБА_2 .
Зворотна сторона даного свідоцтва про право власності на житло містить запис про те, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована Слав`янським БТІ на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності на підставі свідоцтва про право власності і записана у реєстрову книгу за № 3720 16.12.2002 року. Даний запис містить підпис керівника та закріплений печаткою Слов`янського БТІ. 
В день видачі Свідоцтва про право власності на житло від 02.12.2002 року в паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зроблено відмітку про використання нею права на безкоштовну приватизацію житла, використано в обсязі 47,1 кв.м., при нормі 31 кв.м. загальної площі (ст. 9). 
Відповідно до квитанції від 15.12.2002 року ОСОБА_1 сплатила на користь Виконавчого комітету Краснолиманської міської ради Донецької області здійснено оплату приватизації житла в розмірі 20,68 грн.
Відповідно до технічного паспорта на квартиру, що знаходиться у власності ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , складеного Слов`янським БТІ 24.07.2002 року, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована Слов`янським БТІ на праві приватної власності спільної (сумісної або часткової) власності на підставі свідоцтва про право власності і записана у реєстрову книгу за № 3720.
Згідно з експертним висновком № 056/455-м-2 від 27.03.2026 року, складеним експертом Українського бюро лінгвістичних експертиз Національної академії наук України, особові імена ОСОБА_3 (паспорт, запис ОСОБА_1 ) та ОСОБА_4 (свідоцтво про право власності на житло, запис ОСОБА_5 ), попри розбіжності у документах, наданих для експертизи, а також в інших документах зазначеної особи є ідентичними. Розбіжності між документальними записами особового імені виникли внаслідок сплутування варіантних пар особових імен та фіксації в офіційних документах фонетичних варіантів імені Алла/розм. Ала (див. ОСОБА_6 Словник українських імен. – К.:Довіра, 2005, с. 27).
Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 84767080 від 12.05.2026 року, державним реєстратором прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області Кантерук О.А. розглянувши заяву від 30.03.2026 року за реєстраційним номером 72253330, відмовлено у проведенні реєстраційних дій, оскільки встановлено наявність обставин, які є підставою для такої відмови – після завершення строку, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення залишення заяви без руху, а саме: згідно інформації з БТІ, отриманої від Виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області – «В матеріалах інвентаризаційної справи КП «БТІ» м. Слов`янськ, станом на 01.01.2013 рік, відомості про власників квартири відсутні. Запис в реєстровій книзі відсутній». 
На адвокатський запит № б/н від 01.05.2026 року, Виконавчий комітет Лиманської міської ради Донецької області надав відповідь № 2211-02-13 від 06.05.2026 року, в якій зазначено, що згідно з актом приймання-передачі документів, укладеного між КП «Слов`янська БТІ» та виконавчим комітетом Лиманської міської ради від 03.11.2023 року, в реєстраційній справі КП «БТІ» м. Слов`янськ, станом на 01.01.20163 року,відомості про власників квартири за адресою: АДРЕСА_2 , відсутні. В реєстрових книгах реєстрації права власності запис відсутній. 
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до п. 1.4. наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.98 «Про затвердження Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб» (далі – Наказ),чинний на момент реєстрації права власності, державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України (населених пунктах, військових містечках, військових частинах, аеропортах, річкових і морських портах, заповідниках, заказниках, на дорогах, полігонах і т.п.). 
Пунктами 1.5., 1.6. Наказу передбачено, що державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації; державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності. 
Розділом 2 Наказу передбачено, що реєстрація права власності провадиться на підставі правовстановлювальних документів за заявою; відповідальний працівник БТІ на підставі цих документів робить запис у реєстровій книзі; на оригіналі та копії правовстановлюваного документа робиться реєстраційний напис з посиланням на реєстровий номер та дату реєстрації; до інвентаризаційної справи додається копія правовстановлювального документа, довідка про належність об`єкта нерухомого майна з підписом особи, відповідальної за реєстрацію.
Проаналізувавши надані суду документи, можливо дійти висновку, що позивачу дійсно безоплатно у приватну власність надано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , право власності якої на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.12.2002 року, виданого Киконавчим комітетом Краснолиманської міської ради Донецької області згідно з розпорядженням (наказом) від 02.12.2002 року № 454, зареєстровано 16.12.2002 року Слав`янським БТІ на праві приватної власності і записано у реєстрову книгу за № 3720. 
При цьому, відсутність в інвентаризаційній справі відомостей про власників квартири та відповідного запису в реєстраційній книзі, позбавляє позивача можливості провести державну реєстрацію права власності на житло, із внесенням відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
З приписів статті 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
При цьому, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За змістом ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Відповідно до пункту 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право особи на доступ до суду, зокрема, включає в себе право на розгляд справи судом із «повною юрисдикцією», тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо оцінки доказів, встановлення обставин, належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 28 червня 1990 року у справі "Обермейєр проти Австрії" ; п. 155 рішення Європейського суду з прав людини від 4 березня 2014 року у справі "Гранд Стівенс проти Італії").
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.
Враховуючи відсутність у позивача іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права - реєстрації права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , у визначеному законом порядку, суд вважає за необхідне з метою захисту права позивача на вказане майно, визнати за ОСОБА_1 право власності на вищезазначену квартиру.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Лиманської міської ради Краматорського району Донецької області про визнання права власності, є обгрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 48, 49, 51, 76- 89, 102, 209, 210, 247, 258-259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Лиманської міської ради Краматорського району Донецької області про визнання права власності – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 47,1 кв.м.. 
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя          О.М. Мачуський