Справа № 459/2715/26 
Провадження № 2/459/1157/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2026 року Шептицький міський суд Львівської області 
в складі: головуючого-судді Новосада М.Д.
з участю секретаря судового засідання Фецан Ю. А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Шептицький, за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- 
В С Т А Н О В И В :

30.06.2026 року представник ТОВ «Юніт Капітал» звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з останнього на користь позивача заборгованість за кредитним договором №760503951 від 19.10.2024 в розмірі 22 140,00 грн, вирішити питання судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 19.10.2024 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали договір кредитної лінії №760503951 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора YANR-6572 на суму 7200 грн. У кредитному договорі сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов Кредитного договору в тому числі щодо розміру кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. Первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі, що підтверджується Платіжним дорученням.
21.01.2025 між Первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № МВ-ТП/18. Первісний кредитор та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання даного Договору факторингу підписали Реєстр прав вимоги №Б/Н від 21.01.2025, за яким від Первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
27.02.2026 між ТОВ «Таліон Плюс» та позивачем укладено Договір факторингу № 27/0226-01. Відповідно до Реєстру прав вимоги №2 від 27.02.2026 за Договором факторингу № 27/0226-01 від ТОВ «Таліон Плюс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 25740,00 грн.
Станом на дату звернення до суду на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за кредитним договором. Тому просить позов задовольнити.
Ухвалою від 02.07.2026 у справі відкрито спрощене позовне провадження.
31.08.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким він позов не визнав, заперечив факт отримання кредитних коштів. Зазначив, що надана позивачем копія Платіжного доручення від 19.10.2024 р. на суму 7200,00 грн не є банківським документом, оскільки не містить відмітки банку платника про фактичне виконання (списання коштів з рахунку), не містить підписів відповідальних працівників банківської установи чи банківської печатки, не містить повного номера картки отримувача (вказана лише маска 5167-80XX-XXXX-1435), що унеможливлює ідентифікацію кінцевого отримувача платежу. Виписка з особового рахунку за підписом директора є внутрішнім меморіальним ордером факторингової компанії, він не містить жодного банківського реквізиту, коду авторизації транзакції чи відомостей про рух коштів, а є лише одностороннім відображенням фінансових апетитів позивача. Відсутність факту передання суми позики свідчить про те, що договір є неукладеним, а тому у Відповідача не виникло обов`язку з повернення цих коштів та сплати будь-яких відсотків чи штрафів. Вказав, що існують суперечності між паспортом кредиту та фактичними вимогами позивача щодо загальної вартості кредиту. Також у самому тексті Договору наявна пряма колізія щодо строків: п. 3.1 фіксує початковий дисконтний період кредитування у 30 днів (до 18.11.2024), тоді як п. 7.3 раптово встановлює кінцеву дату повернення аж 18.11.2029 (тобто 5 років). Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Як свідчить наданий Первісним кредитором Розрахунок заборгованості, строк кредитування становив рівно 30 днів (з 19.10.2024 по 18.11.2024). Згідно з розрахунком, платіж у розмірі 972,00 грн від 15.11.2024 не покрив суми нарахованих процентів, а відтак пролонгація строку дії кредитної лінії не відбулася. Договір об`єктивно припинив свою дію в частині правомірного користування коштами 18.11.2024. Однак, всупереч закону, ТОВ «Манівео» незаконно продовжувало щоденно нараховувати по 72,00 грн відсотків аж до 21.01.2025 (дня продажу боргу), нарахувавши поза строком 4716,00 грн. ТОВ «Таліон Плюс», набувши статус нового кредитора (фактора), всупереч вимогам ст. 1054 ЦК України та виходячи за межі переданого обсягу прав, безпідставно здійснювало подальше нарахування 72,00 грн відсотків з 22.01.2025 до 27.02.2026, штучно роздувши борг по відсотках до 14 940,00 грн. Тому усі відсотки, нараховані після 18.11.2024 року, є незаконними та не підлягають стягненню. Відповідач звернув увагу, що у пункті 12.4 Договору зазначено, що за користування коштами після закінчення строку дії договору позичальник сплачує «проценти за користування чужими грошовими коштами за ставкою 365,00% річних» в розумінні ч. 2 ст.625 ЦКУ. Однак ст. 625 ЦКУ встановлює виключно компенсаційну відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання (інфляційні втрати та 3% річних, якщо інший розмір не встановлено договором). Встановлення у договорі гіпертрофованої ставки у 365% річних під виглядом «відповідальності за ст. 625 ЦКУ» спотворює правову природу цієї норми. Штучне роздування заборгованості шляхом нарахування відсотків поза межами строку кредитування та застосування кабальних прихованих санкцій робить вимоги Позивача на суму 22 140,00 грн абсолютно безпідставними та юридично нікчемними. Зазначив, що позивач ТОВ «Юніт Капітал» не довів належними та допустимими доказами факту набуття ним статусу нового кредитора. У матеріалах справи наявний ланцюг договорів відступлення, однак кожен із цих етапів містить критичні юридичні дефекти та прямі фальсифікації, що унеможливлює дійсний перехід права вимоги. Відповідач категорично заперечив проти стягнення витрат на правову допомогу, оскільки вони є штучно завищеними, сфабрикованими та не відповідають критеріям реальності і неминучості. Просить в позові відмовити в повному обсязі.
31.08.2026 представник позивача подала відповідь на відзив, яким заперечила такий. Вказала, що надано беззаперечні докази того, що кредитні кошти в розмірі 7200,00 грн перераховано на належний Відповідачу картковий рахунок. Звернула увагу суду, що Відповідач, не надав суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ «Юніт Капітал», а саме того, що відповідні кошти не зараховані на картковий рахунок позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, Відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Щодо відступлення прав вимоги, зазначила, що згідно договору факторингу №МВ-ТП/18, укладеного 21.01.2025 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відповідно до п. 1.3. Договору, «Право вимоги» – означає весь обсяг прав грошових вимог Клієнта за Кредитним договором (наявних та майбутніх), зокрема прав грошових вимог до Боржника по сплаті сум Боргу за Кредитним договором, строк платежу за якими настав, а також прав грошових вимог, які виникнуть в майбутньому. Також зазначила, що сторони виконали умови договорів факторингів належним чином, зокрема: підписали договір факторингу; уклали відповідний реєстр прав вимоги та здійснили фінансування за відступлення прав вимоги відповідно до умов договору факторингу. Таким чином, Позивач належним чином підтвердив факт переходу права вимоги, оскільки виконав умови договору факторингу та надав відповідні документи. Висновок Відповідача про відсутність переходу права вимоги є необґрунтованим, оскільки ґрунтується на помилковому тлумаченні умов договору, моменту виникнення права вимоги та його передачі за договором факторингу. Вказала, що фактичне значення загальних витрат за Договором та загальна вартість Кредиту за Договором залежить від обраної моделі поведінки Позичальника. Звернула увагу суду на те, що вимоги щодо стягнення штрафних санкцій у межах даного позову не заявляються, а нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалися у відповідності з умовами договору кредитної лінії з якими відповідач був належно проінформований та ознайомлений. Таким чином, за умовами кредитного договору та обставинами справи існувало два періоди нарахування процентів: за користування кредитними коштами згідно з ст. 1048 ЦК України визначеному договором, за користуванням кредитними коштами відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України і, за весь час прострочення. Зазначила, що сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк, умови кредитування та порядок виконання відповідного зобов`язання, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого договору. Таким чином, Відповідачу були відомі умови кредитування, проте Відповідач свідомо порушив умови договору. Ствердила, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим, та таким, що підлягають задоволенню, оскільки адвокат виконав належну та достатню кількість роботи, яка була необхідна для належного представництва інтересів клієнта. Надані послуги відповідають обсягу виконаних завдань, а їх вартість є обґрунтованою та необхідною для ефективного захисту прав та інтересів клієнта.
02.09.2026 відповідач подав до суду заперечення яким зазначив, що позивач не спростував жодного із суттєвих доводів Відзиву. Натомість, позиція Позивача ґрунтується на підміні юридичних понять, перекручуванні правових висновків Верховного Суду та свідомому ігноруванні прямих процесуальних дефектів у власній доказовій базі. Просив в позові відмовити в повному обсязі.
02.09.2026 позивач подала додаткові пояснення, якими зазначила, що кожна із сторін Договорів факторингу на всіх етапах переходу прав вимоги дотрималася вимог цивільного законодавства та спеціальних норм законодавства про фінансові послуги. Істотні умови договорів факторингу зазначені у тексті договорів та деталізовані у Реєстрах прав вимоги до них, які є їх невід`ємними частинами, що свідчить про належність та законність укладених правочинів. Також зазначила, що оплата не є предметом доказування, однак для повного та всебічного розгляду справи Позивачем додатково до позовної заяви додано Акт звірки взаємних розрахунків та Протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги. Вказала, що виходячи з умов Кредитного договору, нараховані Відповідачу проценти за користування кредитом поза межами встановленого Кредитним договором строку кредитування є погодженою сторонами мірою відповідальності за порушення Відповідачем строків повернення кредиту, які підлягають стягненню з Відповідача в повному обсязі. Додатково зазначила, що сума правничої допомоги у розмірі 7 000,00 грн. пропорційна виконаній роботі Адвокатського бюро «Тимошенко та партнери». 
Представник позивача у позовній заяві просив справу розглядати у його відсутності.
Відповідач у судове засідання, призначене на 03.09.2026 не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив справу розглядати у його відсутності.
У відповідності положень ст. 247, ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. 
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, прийшов до такого висновку.
Судом встановлено, що 19.10.2024 на сайті: moneyveo.ua ОСОБА_1 заповнив Заявку на отримання грошових коштів в кредит, яка містить детальну інформацію щодо особи позичальника, зокрема, дату народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер та дату видачі паспорта, номер мобільного телефону адресу реєстрації та проживання, електронну адресу та номер карти та інформацію про кредитний правочин. 
19.10.2024 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем за допомогою електронного сервісу, що міститься на сайті www.moneyveo.ua було укладено Договір кредитної лінії №760503951 ( надалі Договір), який відповідач підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором «YANR».
За умовами даного договору Кредитодавець зобов`язується надати позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (п.2.1 Договору).
Згідно п 2.2. Договору загальний розмір Кредиту за цим Договором становить 7200 грн 00 коп. 
Відповідно до п 2.3. Договору Кредитодавець надає Позичальнику перший Транш за Договором у розмірі, що дорівнює Загальному розміру Кредиту 19.10.2024 (що є датою надання Кредиту).
Згідно із п.3.1 Договору, Позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого Позичальник може отримати черговий Транш у рамках Кредитної лінії, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, а також частково повернути суму Кредиту. На момент укладення цього Договору строк Дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання Позичальником першого Траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. Договору. 
Відповідно до п. 5.1. Договору кожен окремий Транш за цим Договором надається Позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку Кредитодавця, на рахунок Позичальника, використовуючи реквізити Платіжної картки 5167-80XX-XXXX-1435, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання чергового Траншу за Договором.
В обов`язковому порядку сума Кредиту має бути повернена Позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п. 11.1 Договору; ініціювання Кредитодавцем дострокового розірвання/припинення дії Договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. Договору. Кінцева дата повернення (виплати) Кредиту - 18.11.2029. (п.п.7.2.-7.3. Договору).
За користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом. Інших витрат Позичальника Договором не передбачено. (п.8.1 Договору).
Відповідно до п. 8.3. Договору базова процентна ставка складає 1,00 відсотків в день від суми залишку Кредиту, яка знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним, що становить 365,00 відсотків річних.
Відповідно до п.п. 11.1, 11.2 Договору, такий набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років, або до його дострокового розірвання/припинення його дії, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання. Позичальник має право користуватися кредитом від дати фактичного отримання суми кредиту за кожним траншем та до закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання.
Згідно паспорту споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору № 760503951 від 19.10.2024 кредит видається шляхом перерахування грошових коштів позичальнику, після заповнення заявки на сайтах позикодавця чи в мобільному застосунку. Також паспорт споживчого кредиту містить інформацію та контактні дані Кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткову інформацію, інші важливі правові аспекти та є підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «6572».
Також на підтвердження укладення договору позивачем надано Порядок укладання Фінансовою компанією договорів у вигляді електронного документа, що підписується сторонами при наданні споживчих послуг (із зазначенням всіх етапів укладення договору з прінт-скрінами екрану з особистого кабінету) (діє з 25.07.2023); Порядок дій споживача в ІТС ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору та отримання фінансових послуг під торговою маркою «MONEYVEO» (нова редакція), затверджена наказом директора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
У правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зазначено: загальні положення, терміни та визначення, що використовуються у цих правилах, порядок надання кредиту та підписання електронного договору, порядок продовження дисконтного періоду, порядок погашення кредиту та сплати процентів, захист персональних даних, звільнення від відповідальності форс-мажор, порядок вирішення спорів, внесення змін та доповнень у правила та електронний договір, порядок доступу клієнта до електронних договорів, додаткових угод, додатків до електронних договорів та іншої інформації, заключні положення.
З довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» встановлено, що одноразовий ідентифікатор YANR-6572 відправлено позичальнику 19.10.2024 на зазначений ним номер телефону НОМЕР_1 , ідентифікатор введено позичальником 19.10.2024 о 14:14:45, перерахування грошових коштів відбулося 19.10.2024 о 14:14:53.
З Алгоритму дій ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» стосовно укладання кредитних договорів вбачається, що без ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів та правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення кредитного договору кредиту на сайті є неможливим.
Відповідно до платіжного доручення від 19.10.2024, відповідачу перераховано кошти на карту клієнта 5167-80XX-XXXX-1435 в сумі 7200,00 грн, призначення платежу «Переказ коштів згідно договору № 760503951 від 19.10.2024, ОСОБА_1 , код НОМЕР_2 , для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_3 , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer».
Як убачається з розрахунку заборгованості складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором № 760503951 від 19.10.2024, за період з 19.10.2024 по 21.01.2025, ним було нараховано відповідачу відсотки за користування грошовими коштами у сумі 5 688,00 грн. Відповідачем 15.11.2024 було сплачено 972 грн, які зараховані на погашення відсотків.
21.01.2025 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір факторингу № МВ-ТП/18 за умовами якого клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги за переліком в Реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.
Згідно п 4.1. договору факторингу № МВ-ТП/18 наявне Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання Реєстру прав вимоги. Майбутнє Право вимоги вважається переданим з моменту виникнення такого права вимоги до Боржника та додаткового оформлення не потребує.
Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги №б/н від 21.01.2025 ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором № 760503951 від 19.10.2024 на загальну суму 15516 грн, з яких 7200 грн тіло кредиту, 4716 грн заборгованість по відсотках та 3600 грн неустойка.
Як убачається з розрахунку заборгованості складеного ТОВ «Таліон Плюс» за кредитним договором № 760503951 від 19.10.2024, за період з 22.01.2025 по 12.06.2025, заборгованість становила 25 740,00 грн, з яких 7200 грн заборгованість по тілу кредиту, 14 940,00 грн заборгованість по відсоткам, 3600,00 грн заборгованість за неустойкою.
13.06.2025 ТОВ «Таліон Плюс» надіслало відповідачу повідомлення за вих.№ ТП/760503951 про дострокове розірвання договору № 760503951 від 19.10.2024 року укладеного з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з 13.06.2025 та про необхідність оплати всієї суми заборгованості в розмірі 25740,00 грн.
27.02.2026 між ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №27/0226-01, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.
Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги №2 від 27.02.2026 до Договору факторингу №27/0226-01 від 27.02.2026 та акту прийому-передачі прав вимоги №2 від 27.02.2026 ТОВ «Юніт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором № 760503951 від 19.10.2024 в розмірі 25740 грн, з яких 7200 грн тіло кредиту, 14940 грн заборгованість по відсотках та 3600 грн неустойка.
На виконання договору факторингу №27/0226-01 від 27.02.2026 ТОВ «Юніт Капітал» було оплачено ТОВ «Таліон Плюс» 5301716,31 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 1004 від 10.03.2026
До позовної заяви представником позивача долучено виписку з особового рахунку за Договором кредитної лінії № 760503951 від 19.10.2024 згідно якої заборгованість відповідача станом на 01.05.2026 становить 25740 грн, що складається із 7200 грн заборгованості по тілу кредиту, 14940 грн заборгованості по відсоткам, 3600 грн заборгованість за штрафними санкціями.
Водночас, позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 22140 грн, що складається із 7200 грн заборгованості по тілу кредиту, 14940 грн заборгованість по відсоткам.
Так, приписами пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Нормою частини 1 статті 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до положень частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом норми статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.
Приписами ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Як убачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та ТОВ ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» був укладений договір кредитної лінії №760503951 від 19.10.2024. Вказаний договір було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, які були надіслані на мобільний номер телефону ОСОБА_1 . 
Встановлено, що відповідач через особистий кабінет на веб-сайті первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на зазначений ним номером телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав, як підтвердження підписання кредитного договору.
Уклавши вказаний договір на умовах, викладених в ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були закріплені в договорі.
У відповідності до умов укладеного договору, кошти надаються позичальнику у безготівковій формі на банківську картку вказану власноручно позичальником при укладанні договору на отримання фінансового кредиту .
Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно не можливим. Належних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано.
Доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки) були використані товариством для укладення кредитних договорів від його імені, відповідачем не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій ОСОБА_1 не звертався.
Виходячи з вищевикладеного, суд вважає доведеним, що вказаний кредитний договір був підписаний позичальником ОСОБА_1 за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, який був надісланий первісними кредитором на номер телефону, зазначений останнім, на підтвердження чого у ідентифікаційній частині договору містяться код ідентифікатора відповідача, що і є його безпосереднім підписом.
Як вбачається з умов договору кредитної лінії №760503951 від 19.10.2024 кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми на його банківський рахунок за номером електронного платіжного засобу (банківської картки).
За обставин цієї справи, факт перерахунку ОСОБА_1 кредиту у сумі 7 200 грн за договором кредитної лінії №760503951 від 19.10.2024 на його картковий рахунок № НОМЕР_3 , який він вказав при укладенні договору, підтверджується платіжним дорученням від 19.10.2024 та довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 02 березня 2026 року № 760503951/02032026/Э.
Згідно до вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції.
Вказане платіжне доручення містить всі необхідні реквізити електронного розрахункового документа: дату і номер; назву, код платника та номер його рахунку; код банку платника; назву, код одержувача та номер його рахунку; код банку одержувача; суми цифрами. Тому суд не бере до уваги твердження відповідача про дефектність платіжного доручення.
Щодо доводів відповідача про не отримання кредитних коштів, суд ставиться до них критично, оскільки вони не підтверджуються жодними доказами. Також відповідач не надав даних про не зарахування на картковий рахунок вказаний у договорі кредитних коштів, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, Відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.
Із розрахунку заборгованості за Договором вбачається, що відповідач здійснював дії з погашення кредиту, що свідчить про визнання ним укладеного договору та отримання суми кредиту. 
За встановлених судом фактичних обставин справи ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» як первісний кредитор свої зобов`язання перед позичальником виконало в повному обсязі, надало відповідачу кредит. Доказів повернення кредитних коштів в повному обсязі матеріали справи не містять. Відтак, позичальник (відповідач) свої зобов`язання належним чином не виконав, кредит не повернув, що призвело до виникнення заборгованості.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7200 грн.
Щодо переходу права вимоги до ТОВ «Юніт Капітал» до боржника ОСОБА_1 .
Позивачем до матеріалів справи долучено належні та допустимі докази, які підтверджують перехід права вимоги за кредитним договором №760503951 від 19.10.2024 укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем до нього – підписані та скріплені печатками копії договорів факторингу, витяги з реєстру прав вимоги до договорів факторингу, копію акту прийому – передачі реєстру прав вимоги, копію платіжного доручення. Реєстри прав вимоги містять персоніфіковані дані відповідача, номер договору та суму боргу. 
Суд вважає необгрунтованим висновок відповідача про те, що до позивача не перейшло право вимоги до нього за договором укладеним між ним та ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога», оскільки позивач не долучив підтвердження оплати за договором факторингу № МВ-ТП/18 укладеним 21.01.2025 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та долучена копія платіжного доручення щодо оплати не повної суми за договором факторингу №27/0226-01 від 27.02.2026 укладеним між ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «Таліон Плюс» з наступних підстав. 
Згідно з положеннями глави 73 ЦК України та сталою практикою Верховного Суду (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18, постанови Касаційного цивільного суду від 06 січня 2026 року у справі № 536/423/21), договір факторингу є чинним з моменту його укладення, якщо сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов. Наявність або відсутність розрахунків між новим та попереднім кредиторами є елементом виконання договірних зобов`язань між ними і не може спростовувати сам факт відступлення права вимоги у відносинах із боржником, якщо сам правочин не визнано недійсним у судовому порядку. Відтак, відсутність платіжних доручень про фінансування не є самостійною та достатньою підставою для висновку про не перехід права вимоги.
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 та у релевантних правових позиціях зазначив: «Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором у зв`язку з портфельним відступленням, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги разом із Реєстром договорів (боржників), права вимоги за якими відступаються, за умови, що цей Реєстр містить персоналізовані дані щодо конкретного боржника, номера договору та суми заборгованості».
Зазначений висновок відповідача про відсутність переходу права вимоги ґрунтується на помилковому тлумаченні умов договору, моменту виникнення права вимоги та його передачі за договором факторингу.
Враховуючи наведене, а також відсутність констатації нікчемності договорів факторингу, як і судових рішень про визнання таких недійсними, суд вважає доведеною обставину про те, що позивач ТОВ «Юніт Капітал» на підставі відповідних договорів, у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги до відповідача за спірним кредитним договором. 
Щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами, то суд виходить з наступного. 
Як вбачається із розрахунків заборгованості за Договором, поданих позивачем, нарахування відсотків здійснювалося в межах строку кредитування та згідно відсоткових ставок передбачених умовами договору. З 19.10.2024 по 18.11.2024 нарахування відсотків відбувалося ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за ставкою 0,50% згідно п. 8.5.1. Договору, з врахуванням знижки 50% від розміру базової процентної ставки. З 19.11.2024 по 21.01.2025 нарахування відсотків відбувалося за базовою процентною ставкою 1% згідно п. 8.3. Договору. З 22.01.2025 по 12.06.2025 ТОВ «Таліон Плюс» здійснював нарахування відсотків за базовою процентною ставкою 1 % згідно п. 8.3 Договору.
Відповідно до п.п. 11.1, 11.2 Договору, такий набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років, або до його дострокового розірвання/припинення його дії, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання. Позичальник має право користуватися кредитом від дати фактичного отримання суми кредиту за кожним траншем та до закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання. Як вбачається з п. 7.3. Договору кінцева дата повернення (виплати) Кредиту - 18.11.2029.
Суд вважає помилковим твердження відповідача, що у тексті Договору наявна пряма колізія щодо строків, оскільки п. 3.1 фіксує початковий дисконтний період кредитування у 30 днів (до 18.11.2024), тоді як п. 7.3 встановлює кінцеву дату повернення аж 18.11.2029 (тобто 5 років) враховуючи наступне.
Згідно п. 1.1.5. Договору Дисконтний період кредитування або Дисконтний період – період користування Кредитом, протягом якого Позичальник має право отримувати нові Транші, у тому числі у разі часткового погашення Кредиту протягом строку дії Договору.
У п.7.2. Договору вказано, що в обов`язковому порядку сума Кредиту має бути повернена Позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п. 11.1 Договору. Тобто після закінчення строку дії договору, який діє 5 років у позичальника є ще 30 днів для повернення кредиту, тому кінцева дата повернення кредиту зазначена 18.11.2029, що узгоджується з п.7.3. Договору.
13.06.2025 ТОВ «Таліон Плюс» надіслало відповідачу повідомлення про дострокове розірвання договору № 760503951 від 19.10.2024 року укладеного з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з 13.06.2025 та про необхідність оплати всієї суми заборгованості в розмірі 25740,00 грн. В подальшому відсотки за користування кредитними коштами відповідачу не нараховувалися. 
Враховуючи, що відповідач 15.11.2024 сплатив 972 грн, які зараховані на погашення відсотків, то прострочена заборгованість за відсотками становить 14940 грн.
Відповідач зазначає, що факторингова компанія ТОВ «Таліон Плюс» штучно збільшила суму боргу за рахунок безпідставного нарахування процентів за період після відступлення права вимоги. Тому різниця між заборгованістю за розрахунком первісного кредитора станом на 21.01.2025 та сумою, заявленою ТОВ «Таліон Плюс», підлягає безумовному виключенню з позовних вимог як така, що нарахована без правової підстави, суперечить статті 514 Цивільного кодексу України та умовам самого Договору факторингу. Суд не погоджується з таким твердженням, виходячи з наступного.
21.01.2025 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір факторингу № МВ-ТП/18 за умовами якого клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги за переліком в Реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.
Згідно п 4.1. договору факторингу № МВ-ТП/18 наявне Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання Реєстру прав вимоги. Майбутнє Право вимоги вважається переданим з моменту виникнення такого права вимоги до Боржника та додаткового оформлення не потребує.
Відповідно до п. 1.3. договору факторингу № МВ-ТП/18 «Право вимоги» – означає весь обсяг прав грошових вимог Клієнта за Кредитним договором (наявних та майбутніх), зокрема прав грошових вимог до Боржника по сплаті сум Боргу за Кредитним договором, строк платежу за якими настав, а також прав грошових вимог, які виникнуть в майбутньому.
Отже, ТОВ «Таліон Плюс» на законних підставах, передбачених договором факторингу здійснював нарахування відсотків відповідачу за користування кредитними коштами з 22.01.2025 по 12.06.2025.
Таким чином, з відповідача підлягає стягненню в користь позивача несплачені відсотки за користування кредитними коштами в сумі 14940 грн.
Відповідач ствердив, що існують суперечності між паспортом кредиту та фактичними вимогами позивача щодо загальної вартості кредиту. Суд вважає таке твердження помилковим, оскільки фактичне значення загальних витрат за Договором та загальна вартість Кредиту за Договором залежить від обраної моделі поведінки Позичальника, що безпосередньо зазначено у п. 8.2. Договору. Паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору № 760503951 від 19.10.2024 містить такі застереження: враховуючи, що на момент ознайомлення споживача з паспортом споживчого кредиту не можливо визначити модель поведінки споживача по отриманню та поверненню кредитних коштів в рамках кредитної лінії, Загальні витрати за кредитом / Орієнтовна загальна вартість кредиту / Реальна річна процентна ставка розраховані для умовного характеру використання кредитної лінії, з припущення надання суми кредиту в розмірі 7200,00 грн на 30 календарних днів зі сплатою процентів за Базовою процентною ставкою; використання інших способів надання кредиту та/або зміна інших вищезазначених умов кредитування можуть мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача. Відповідач з такими застереженнями був ознайомлений перед підписанням кредитного договору.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).
Враховуючи наведене суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 22140 грн, яка складається з 7200 грн заборгованість за тілом, 14940 грн заборгованість за відсотками.
Також, позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.
Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, було надано до суду копії таких документів: договору про надання правничої допомоги №20/01/26-02 від 20.01.2026, укладеного між Адвокатським Бюро «Тимошенко та Партнери» та ТОВ «Юніт Капітал»; додатку №1 до даного договору – Протоколу погодження вартості послуг; додаткової угоди №25771549294 від 20.04.2026 до Договору про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20.01.2026; акту прийому-передачі наданих послуг від 05.05.2026 згідно з яким АБ «Тимошенко та партнери» надали ТОВ «Юніт Капітал» послуги по справі про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором на загальну суму 7 000,00 грн; свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №4267/10 від 26.08.2010.
Такі документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
Посилання відповідача на те, що розмір цих витрат є сфабрикованим та не відповідає критеріям реальності і неминучості є безпідставними. Позивач надав лише Акт прийому-передачі послуг, однак у матеріалах справи відсутні платіжні доручення чи банківські виписки, які б підтверджували реальне перерахування Позивачем коштів на рахунок адвоката. За відсутності доказів фактичної оплати, заявлені витрати відшкодуванню не підлягають.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі КГС від 03.10.2019 р у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28.05.2021 р у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02.12.2020 р у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 р у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 р у справі № 753/1203/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 р у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19 та від 26 квітня 2022 року у постанові № 289/1560/20.
До правової допомоги наданої Адвокатським бюро «Тимошенко та партнери» належить
вивчення матеріалів справи, складання адвокатського запиту, складання клопотання про витребування доказів , а також складання позовної заяви на загальну суму 7000 грн. Вартість даних послуг зазначена в Протоколі погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20.01.2026.
Виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, результатом розгляду справи, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.
Враховуючи задоволення позову, керуючись положенням ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2662,40 грн судового збору.
Керуючись ст.ст. 2, 141, 259, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,- 
В И Р І Ш И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (ЄДРПОУ 43541163, бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333, м. Київ) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), про стягнення заборгованості – задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» суму заборгованості за кредитним договором №760503951 від 19.10.2024 у розмірі 22140 грн, з яких 7200 грн заборгованість за тілом кредиту, 14940 грн заборгованість за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» 2662,40 грн судового збору. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 07.09.2026.

Суддя: М. Д. Новосад