Справа № 464/4204/26
пр.№ 2/464/2972/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.08.2026 року м. Львів
Сихівський районний суд м. Львова
у складі: головуючого судді Борачка М.В.,
секретар судового засідання Бугера Р.Р.,
за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю,
в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 (надалі – Позивач) звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 (надалі – Відповідач 1), ОСОБА_4 (надалі – Відповідач 2), ОСОБА_5 (надалі – Відповідач 3) у якому просить визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 09.07.1997 Виконавчим комітетом Львівської міської Ради народних депутатів було видано Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 у зв`язку із її приватизацією Позивачем (онук), ОСОБА_6 (дідо) та ОСОБА_7 (баба), на підставі чого цей об`єкт нерухомого майна перейшов у їхню спільну сумісну власність. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 .. Спадкоємцями їхніх часток є Відповідачі по цій справі. Водночас, єдиною особою, яка, починаючи із дати приватизації, володіє та користується спірною квартирою є Позивач, який у ній проживає разом із сім`єю. Позивач вважає, що є підстави для набуття у нього права власності на спірний об`єкт за набувальною давністю.
Ухвалою судді від 29.06.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні представник Позивача підтримав позовні вимоги з мотивів, викладених у позовній заяві.
У судове засідання Відповідач 1 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання. У Відзиві Відповідача 1 на позовну заяву він просив прийняти відзив щодо відсутності заперечень проти задоволення позовних вимог до розгляду та вирішити справу з його врахуванням, а розгляд справи у підготовчому засіданні та по суті провести без його участі. Відповідач 1 підтвердив, що єдиною особою, яка, починаючи із дати приватизації, володіє та користується спірною квартирою є Позивач – ОСОБА_2 . Місце проживання Позивача та його сім`ї зареєстроване за адресою спірної квартири.
У судове засідання Відповідач 2 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання. Від Відповідача 2 на офіційну електронну адресу Сихівського районного суду м. Львова перед підготовчим засіданням надійшла Заява про визнання позову, скріплена його електронним цифровим підписом (КЕП). Відповідач 2 повідомив суд, що позовні вимоги ОСОБА_2 визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення. Ствердив, що йому відомі обставини, викладені у позовній заяві, зокрема щодо того, що Позивач протягом тривалого часу добросовісно, відкрито та безперервно володіє і користується спірною квартирою, несе витрати на її утримання, сплачує комунальні платежі та фактично здійснює всі права й обов`язки власника щодо зазначеного нерухомого майна. При цьому, Відповідач 2 ніколи фактично не володів, не користувався квартирою, не ніс витрат на її утримання та не заперечує проти оформлення права власності за Позивачем. Будь-яких претензій майнового характеру щодо квартири АДРЕСА_1 до Позивача не має та у майбутньому заявляти не буде. Наслідки визнання позову, передбачені статтею 206 ЦПК України, Відповідачу 2 відомі та зрозумілі. Зазначив, що визнання позову є добровільним, здійснюється без будь-якого примусу, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Просив розглянути справу за його відсутності.
У судове засідання Відповідач 3 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання. У Відзиві на позовну заяву зазначив, що володіння Позивача квартирою було добросовісним, відкритим, безперервним та загальновідомим для нього та інших родичів. Відповідач 3 ніколи не заперечував проти такого володіння та користування квартирою, не пред`являв будь-яких вимог щодо користування чи поділу квартири та не вчиняв дій, спрямованих на реалізацію прав співвласника. Обставини, викладені у позовній заяві щодо тривалого володіння та користування квартирою Позивачем, відповідають дійсності та повністю підтверджуються його особистими відомостями. Відповідач 3 вважає, що задоволення позову відповідатиме фактичним обставинам справи, не порушить його прав та законних інтересів і сприятиме належному юридичному оформленню правовідносин, які фактично існують протягом багатьох років. Просить позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі, а справу розглянути за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 09.07.1997 Виконавчим комітетом Львівської міської Ради народних депутатів було видано Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 у зв`язку із її приватизацією ОСОБА_2 (онук), ОСОБА_6 (дідо) та ОСОБА_7 (баба), на підставі чого цей об`єкт нерухомого майна перейшов у їхню спільну сумісну власність. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на час смерті були зареєстровані у с. Жовтневе (станом на сьогодні це село Соборне) Тернопільскої області. Спадкоємцями першої черги після їх смерті залишились Відповідач 1 – ОСОБА_3 та Відповідач 3 – ОСОБА_5 . Однак, у володіння чи користування спадковим майном – квартирою АДРЕСА_1 вони не вступали.
03.02.2009 ухвалено рішення Тернопільского міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 2-1137/09 у мотивувальній частині якого вказано, що ОСОБА_6 відмовляється від своєї частки спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7 на користь позивачів по справі у провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області – ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (Відповідача 2 у цій справі). На цій підставі суд задовольнив їх позов, вважаючи їх спадкоємцями майна, належного ОСОБА_7 .
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 370 Цивільного кодексу України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно вимог ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, враховуючи засаду універсального правонаступництва при спадкуванні, станом на 27.09.2006 р., власниками квартири АДРЕСА_1 стали: Позивач у розмірі еквіалентному 1/3 частки; ОСОБА_6 у розмірі еквіалентному 1/3 частки; ОСОБА_3 (Відповідач 1) у розмірі еквіалентному 1/6 частки; ОСОБА_4 (Відповідач 2) у розмірі еквіалентному 1/6 частки.
Як підтверджено постановою Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Отже, при дослідженні судом обставин існування в особи права власності на нерухомість необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право.
Отже, факт відсутності державної реєстрації права власності у 2009 році за Відповідачем 1 та Відповідачем 2 не нівелює факту його набуття на частину спірної квартири. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , який проживав на дату смерті у АДРЕСА_2 . Відповідно до ч.1 ст.1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця. Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї. Такий строк становить 6 місяців. Також, відповідно до ч. 1 ст. 1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець протягом строку 6-місячного строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Відтак, враховуючи неприйняття іншими спадкоємцями за законом, та факт проживання ОСОБА_6 на момент його смерті із сином – Відповідачем НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , останній є єдиним спадкоємцем ОСОБА_6 та таким, що набув додатково право на 1/3 частки у спірній квартирі. Отже, розмір його частки станом на дату звернення Позивачем в суд становить 1/2.
Водночас, відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідачами по таких справах виступають й інші спадкоємці за заповітом чи за законом. Серед таких – Відповідач 3.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Єдиною особою, яка, починаючи із дати приватизації, володіє та користується спірною квартирою є Позивач – ОСОБА_2 .. Його місце проживання зареєстроване за адресою спірної квартири, що підтверджується Витягом про зареєстроване місце проживання.
Факт того, що Позивач постійно володів, користувався спірною квартирою та ніс усі витрати на її утримання підтверджується наявними у матеріалах справи документами (акт ОСББ «Сихівська 8» № 12 від 21.05.2026 про місце проживання ОСОБА_2 з 17.08.1990 до теперішнього часу у квартирі  АДРЕСА_1 ; довідка ОСББ «Сихівська, 8» від 21.05.2026 про відсутність заборгованості по сплаті комунальних послуг ОСОБА_2 за квартиру  АДРЕСА_1 ; квитанції про сплату комунальних послуг за останні шість місяців).
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт (таким суб`єктом є Позивач – ОСОБА_2 ); законність об`єкта володіння (Позивач на законних підставах у порядку приватизації набув право власності на частку у порядку приватизації та правомірно володіє та користується квартирою більше 10 років); добросовісність заволодіння чужим майном (Позивач володіє квартирою на засадах розумності, доброзвичайності, справедливості, а в його діях відсутні будь-які ознаки неправомірності); відкритість володіння (Позивач володіє квартирою відкрито, а Відповідачі по справі у своїх відзивах та заяві про визнання позову підтвердили ці обставини); безперервність володіння (володіння Позивачем є безперервним, триває більше 10 років); сплив установлених строків володіння (вимога щодо строку давнісного володіння є дотриманою та такий становить більше 10 років); відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю (будь-які приписи законодавства, які б забороняли набути Позивачеві у власність спірну квартиру відсутні).
Відповідачі у заявах по суті спору підтвердили вище перелічені обставини, однак раніше ухилилися від вчинення дій щодо передачі у власність їхніх часток Позивачеві, внаслідок чого виник спір про право цивільне.
Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що набуття права власності за набувальною давністю можливе за наявності усіх вказаних вище умов у сукупності, які щодо Позивача дотримано у повному обсязі. При вирішенні спорів істотне значення має факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном (постанова ВП ВС від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17).
Стаття 15 Цивільного кодексу України визначає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З метою захисту такого свого цивільного права, згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутись до суду. А ч. 2 цієї ж ст.16 регламентовано способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких визначений, зокрема, такий спосіб як «визнання права».
Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.141 ЦПК України з Відповідачів на користь Позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 5546,67 грн. з кожного.
Керуючись статтями 13, 82, 89, 141, 142, 263, 265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю – задовольнити.
Визнати за Позивачем – ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений при поданні позову, в загальній сумі 16640 грн., тобто по 5546,67 грн. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України.

Позивач: ОСОБА_2 , документ № НОМЕР_3 , виданий 06.06.2019 органом 4612, РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідач 1: ОСОБА_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Тернопільским МВ УМВС України в Тернопільській області 31.03.1999 р., РНОКПП НОМЕР_5 , проживає за адресою АДРЕСА_4 .
Відповідач 2: ОСОБА_4 , паспорт НОМЕР_6 , виданий Тернопільським МУ УМВС України у Тернопільській обл 13.05.1997 р., РНОКПП НОМЕР_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 
Відповідач 3: ОСОБА_5 , паспорт серія НОМЕР_8 , виданий Галицьким РВ ЛМУ УМВС України в Львівській області 25.11.1996, РНОКПП НОМЕР_9 , проживає за адресою: АДРЕСА_6 .
Повне судове рішення складено та проголошено 21 серпня 2026 року.

Головуючий        Микола БОРАЧОК