Справа № 127/20431/26
Провадження № 22-ц/801/1994/2026
Категорія: 47
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року	Справа № 127/20431/26	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати 
у цивільних справах:
судді-доповідача Рибчинського В.П.,
суддів Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В., 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області про повернення позовної заяви від 19 червня 2026 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди, -
в с т а н о в и в:

В червні 2026 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди. 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2026 року позовну заяву залишено без руху з тих підстав, що вона не відповідає п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, а саме позовна заява не містить статусу ОСОБА_1 як сторони у справі – позивача. Крім того, суд зазначив, що позовна заява, всупереч вимог п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України не містить обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються. Також ОСОБА_1 не надано суду доказів надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів, так як того вимагає ч. 7 ст. 43 ЦПК України.
На виконання вимог ухвали від 15.06.2026 року ОСОБА_1 надав пояснення, в яких зазначив, що жодна норма права не зобов`язує вказувати його статус як позивача, а тому суддя допустила надмірний формалізм у цій частині. Також вказав, абсолютно неможливо вирахувати та оцінити у грошовому еквіваленті глибину розпачу, негативні емоції, відчуття несправедливості та тривалої невизначеності, ступінь порушення його законних інтересів, усвідомлення того, що державний орган систематично ігнорує його права та законні інтереси, грубо порушує імперативні норми Конституції України. Щодо доказів надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів запевнив, що до нього ці положення не мають застосовуватись. 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 червня 2026 року заяву повернуто заявнику у зв`язку з тим, що ним, відповідно до ч.3 ст. 185 ЦПК України не усунуто недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі від 15.06.2026 року.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржувану ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ГУ НП у Вінницькій області Дмитрук Ю.Д. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін як законну та обґрунтовану.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Судом встановлено, що 11 червня 2026 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди.
Повертаючи  ОСОБА_1 позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що скаржником відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 ЦПК України не усунуто недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі від 15.06.2026 року.
Так, судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються. 
Доводи позивача про неможливість визначення розміру моральної шкоди не спростовують процесуального обов`язку надати обґрунтування заявленої до стягнення суми.
Крім того, частина 7 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України зобов`язує учасників справи надавати докази надсилання іншим учасникам копій документів, якщо вони подаються до суду в електронній формі.
З огляду на те, що ОСОБА_1 подав позовну заяву в електронному форматі, надіславши її на електронну пошту Вінницького міського суду із застосування електронного кваліфікованого підпису, на нього розповсюджується обов`язок щодо надання доказів надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.
У постанові від 18 січня 2023 року у справі № 2-246/10 Верховний Суд зазначив, що повернення заяви без розгляду не є надмірним формалізмом, оскільки відповідає правилам статті 183 ЦПК України. Правомірний та розумний формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами та учасниками розгляду певних правил процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанні судового рішення та є порушенням статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08 березня 2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).
З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги щодо надмірного формалізму при вирішення питання щодо прийняття заяви до розгляду, висновків суду першої інстанції не спростовують.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що повернення заяви не перешкоджає  ОСОБА_1 повторно звернутися із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, ухвала суду постановлена з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області про повернення позовної заяви від 19 червня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:    В.П. Рибчинський
Судді:     Ю.Б. Войтко
І.В. Міхасішин