| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/26154/23 Суддя (судді) першої інстанції: Дудін С.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
Судді-доповідача: Терези Ю.О.,
Суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.07.2025 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ВОЛЬВО УКРАЇНА» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ВОЛЬВО УКРАЇНА» (далі - Позивач) звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - Відповідач), у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.04.2023 № 685/ж10/31-00-04-02-03, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем орендна плата з юридичних осіб на суму 375730,08 грн., з яких 300584,06 грн. - за податковим та/або іншим зобов`язанням, а 75146,02 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначав, що збільшення Відповідачем податкових зобов`язань з орендної плати за землю у 2023 році є протиправним, з огляду на положення пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (далі - ПК України), якими звільнено від нарахування та сплати плати за землю за земельні ділянки, що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії. Оскільки в період з 24.02.2022 по 30.04.2022 територія м. Києва та Київської області була територією, на якій велися бойові дії, Позивач вважає, що має право на звільнення від нарахування та сплати орендної плати за землю у межах спірних відносин.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09.07.2025 позов задоволено повністю:
- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 10.04.2023 № 685/Ж10/31-00-04-02-03;
- стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ВОЛЬВО УКРАЇНА» судовий збір у розмірі 5635,95 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків. 
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач обґрунтовано скористався пільгою щодо нарахування і сплати плати за землю, передбаченою пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесене без дотримання норм матеріального права - п. 286.2 ст. 286, пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, з порушенням норм процесуального права - ст. 72, ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та без з`ясування всіх обставин справи.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.08.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, витребувано матеріали справи № 320/26154/23 з Київського окружного адміністративного суду.
Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2025 справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Через тривалу відсутність судді Кучми А.Ю. у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, 03.07.2026 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого доповідачем у цій справі визначено суддю Терезу Ю.О.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
У цій справі жодна із сторін не заявила клопотання про розгляд справи за їх участю, суд першої інстанції розглядав справу за правилами спрощеного позовного провадження, тому колегія суддів вважала за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, перевірені судом апеляційної інстанції

Як встановлено судом першої інстанції і вбачається з матеріалів справи, відповідно до інформації, наявної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Позивач зареєстрований як юридична особа 14.10.1998.
18.07.2000 між Позивачем (орендар) та Київською міською радою (орендодавець), укладено Договір оренди земельної ділянки (далі - Договір, а.с. 15-18), згідно з яким орендодавець на підставі рішення Київради від 23.12.1999 № 167/669 передає, а Позивач приймає в оренду на 50 років земельну ділянку, місце розташування якої ріг вулиці Миколи Трублаїні та великої Кільцевої дороги у Ленінградської районі м. Києва, розміром 53000 кв. м для будівництва, експлуатації та обслуговування станції технічного обслуговування великовантажних автомобілів у межах, які перенесені в натуру (на місцевість) і зазначені на плані, що є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до п. 2.2 Договору річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 1 % від її грошової оцінки.
Відповідачем проведено камеральну перевірку даних, задекларованих в податковій декларації з плати за землю за 2023 рік (в частині орендної плати з юридичних осіб) від 20.02.2023 реєстраційний № 9029037629 ТОВ з іноземними інвестиціями «ВОЛЬВО УКРАЇНА», за результатами якої складено акт від 10.03.2023 № 426/Ж5/31-00-04-02-03/30176505 (далі - Акт перевірки, а.с. 10-14).
Згідно з висновками Акту перевірки, перевіркою податкової декларації з плати за землю за 2023 рік (в частині орендної плати з юридичних осіб) від 20.02.2023 реєстраційний № 9029037629 встановлено порушення пункту 286.2 статті 286 ПК України, що призвело до заниження податкових зобов`язань за 2023 рік на загальну суму 1803504,41 грн.
Висновку про вказане порушення Відповідач дійшов у зв`язку з тим, що у перевіреній податковій декларації з плати за землю за 2023 рік (а.с. 67-70) Позивач, з посиланням на пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, «нарахував податкові зобов`язання в нульовому розмірі».
Не погодившись з висновками Акту перевірки, Позивач подав заперечення на акт камеральної перевірки від 10.03.2023 № 426/Ж5/31-00-04-02-03/30176505, датовані 28.03.2023 (а.с. 21-24).
Листом від 04.04.2023 № 256/Ж12/31-00-04-02-03/30176505 (а.с. 25-28) Відповідач повідомив Позивача, що за результатами розгляду заперечень на акт перевірки, Відповідачем прийнято рішення, що висновки Акту перевірки відповідають вимогам чинного законодавства.
10.04.2023 на підставі Акту перевірки Відповідач видав податкове повідомлення-рішення № 685/Ж10/31-00-04-02-03 (далі - ППР, а.с. 29-30), яким Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем орендна плата з юридичних осіб на суму 375730,08 грн., у тому числі: 300584,06 грн. - за податковим зобов`язанням, 75145,02 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).
Згідно з Розрахунком податкового зобов`язання та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за спірним ППР (а.с. 31) грошові зобов`язання і штрафні санкції нараховано Позивачу за січень 2023 і лютий 2023.
ППР було оскаржене Позивачем до Державної податкової служби України (а.с. 32-37), яка рішенням від 27.06.2023 № 16976/6/99-00-06-03-02-06 (а.с. 38-40) залишила ППР без змін, а скаргу - без задоволення.
Вважаючи ППР протиправним, Позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Нормативне регулювання спірних правовідносин на момент їх виникнення

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються ПК України.
Відповідно до пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України).
Орендна плата для цілей розділу XII цього Кодексу - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди (пп. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Об`єкти оподаткування орендною платою - земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди (пп. 270.1.2 п. 270.1 ст. 270 ПК України).
Платники орендної плати - землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди (пп. 269.1.2 п. 269.1 ст. 269 ПК України).
Відповідно до п. 271.1 ст. 271 ПК України базою оподаткування платою за землю є: 271.1.1. нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; 271.1.2. площа земельної ділянки, нормативну грошову оцінку якої не проведено.
Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік (п. 285.1 ст. 285 ПК України).
Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців) (п. 285.2 ст. 285 ПК України).
Відповідно до п. 286.2 ст. 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Згідно з п. 286.3 ст. 286 ПК України платник плати за землю має право подавати щомісяця звітну податкову декларацію, що звільняє його від обов`язку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним.
Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (п. 287.3 ст. 287 ПК України).
Відповідно до абз. 1 п. 288.1 ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди (абз. 1 п. 288.5 ст. 288 ПК України).
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IX (далі - Закон № 2120-IX), яким, зокрема, доповнила підрозділ 10 Перехідних положень ПК України підпунктом 69.14 такого змісту: «69.14. Тимчасово, на період з 1 березня 2022 року по 31 грудня року, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний, надзвичайний стан, не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями російської федерації, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, а також за земельні ділянки (земельні частки (паї), визначені обласними військовими адміністраціями як засмічені вибухонебезпечними предметами та/або на яких наявні фортифікаційні споруди.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, визначається Кабінетом Міністрів України.».
Пунктом 4 Закону № 2120-IX Кабінету Міністрів України доручено невідкладно забезпечити перегляд та приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.
Абзацом 1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 № 1364 в редакції, чинній на момент складання Акту перевірки, встановлено, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.
Наказом від 22.12.2022 № 309 Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України затвердило Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією (далі - Перелік № 309), згідно з яким з 24.02.2022 по 30.04.2022 вся територія міста Києва визнається територією, на якій велися бойові дії.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, при вирішенні справи колегія суддів виходить з такого.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що Позивач обґрунтовано скористався пільгою, передбаченою пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, оскільки земельна ділянка Позивача знаходиться у межах м. Києва, а згідно з Переліком № 309 з 24.02.2022 по 30.04.2022 вся територія міста Києва визнається територією, на якій велися бойові дії.
Колегія суддів, дослідивши обставини і матеріали справи, не погоджується з вказаними доводами суду першої інстанції і, оцінюючи доводи апеляційної скарги, виходить з такого.
Спірним у цій справі є питання правомірності визначення Позивачу грошових зобов`язань з плати за землю (орендної плати) за січень 2023 і лютий 2023 за результатами камеральної перевірки звітної податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2023 рік (далі - Звітна декларація). 
Звітна декларація подана Позивачем 20.02.2023, реєстраційний номер документа 9029037629, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 70).
Станом на 20.02.2023 пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України був викладений у редакції Закону № 2120-IX від 15.03.2022, який набрав чинності 17.03.2023:
«Тимчасово, на період з 1 березня 2022 року по 31 грудня року, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний, надзвичайний стан, не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями російської федерації, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, а також за земельні ділянки (земельні частки (паї), визначені обласними військовими адміністраціями як засмічені вибухонебезпечними предметами та/або на яких наявні фортифікаційні споруди.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих збройними формуваннями російської федерації, визначається Кабінетом Міністрів України.».
Зміни до пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України внесено Законом № 3050-ІХ від 11.04.2023, що набрав чинності 06.05.2023.
Камеральну перевірку, за результатами якої складено Акт перевірки і видано оскаржуване ППР, проведено 10.03.2023, коли пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України діяв у редакції Закону № 2120-IX від 15.03.2022, тобто у первинній редакції.
Заперечуючи право Позивача на застосування положень пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, в Акті перевірки (а.с. 12-13) Відповідач аргументував свою позицію тим, що право не нараховувати та не сплачувати податкові зобов`язання з плати за землю надається платникам податку за об`єктами, що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями російської федерації відповідно до переліку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Зважаючи, що станом на дату написання Акту перевірки Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих російською федерацією, що визначається саме Кабінетом Міністрів України, відсутній, Відповідач дійшов висновку про неможливість застосування п. 69.14 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України.
З урахуванням такої позиції, Відповідач дійшов висновку про заниження Позивачем податкових зобов`язань за 2023 рік на суму 1803504,41 грн., що є розміром податкових зобов`язань за 12 місяців 2023 року.
У зв`язку з цим колегія суддів зауважує, що абз. 1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 № 1364 в редакції, чинній на момент складання Акту перевірки, передбачено, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій. 
22.12.2022 Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України (далі - Мінреінтеграції) прийнято наказ № 309, яким затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією (далі - Перелік). 
Згідно з цим Переліком в редакції, чинній на момент подання Позивачем Звітної декларації, з 24.02.2022 по 30.04.2022 вся територія міста Києва визнається територією, на якій велися бойові дії.
Питання можливості застосування наказу Мінреінтеграції від 22.12.2022 № 309 для цілей оподаткування вже було предметом розгляду Верховного Суду, зокрема, у межах розгляду справи № 520/10902/23 (постанова КАС ВС від 26.03.2026).
Відповідаючи на це питання, Верховний Суд вказав на те, що Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Мінреінтеграції № 309, виконує саме ту роль, про яку йдеться в пунктах 69.14, 69.22 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України як підстави для звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - визначає відповідний перелік територій, а не встановлює правила оподаткування нерухомості.
Дійсно, в початкових редакціях цих статей містилося посилання на те, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих збройними формуваннями російської федерації, визначається Кабінетом Міністрів України. Однак, така неточність у формулюванні законодавцем в подальшому усунута шляхом викладення зокрема цих пунктів в новій редакції згідно з Законом України від 11 квітня 2023 року № 3050-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно», яким законодавець зазначив, що Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Підстави вважати, що шляхом внесення змін законодавець саме змінив існуючий до цього порядок визнання територій такими, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, відсутні.
Аналогічна позиція щодо застосування переліку, затвердженого наказом Мінреінтеграції від 22.12.2022 № 309, викладена також у постанові Верховного Суду від 21.05.2026 у справі № 320/18031/23.
Колегія суддів зауважує, що в Акті перевірки підставою для заперечення права Позивача на застосування податкової пільги, передбаченої п. 69.14 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, була відсутність передбаченого цією нормою переліку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. 
Аналізуючи зміст п. 69.14 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, колегія суддів вважає, що тлумачення абз. 1 цієї норми має здійснюватися з урахуванням переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих збройними формуваннями російської федерації, у тому числі з урахуванням періоду ведення бойових дій/тимчасової окупації, визначених у такому переліку.
Як вказано вище, Верховний Суд сформував сталу позицію щодо того, що функцію, передбачену абз. 2 пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, виконує перелік, затверджений наказом Мінреінтеграції від 22.12.2022 № 309. 
Відтак, у цій частині колегія суддів, керуючись ч. 5 ст. 242 КАС України, виходить з того, що на момент виникнення спірних правовідносин було визначено перелік територій, посилання на яку містить пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України.
Водночас, на переконання колегії суддів, при вирішенні питання, чи може відповідна пільга застосовуватися до спірних правовідносин, необхідно враховувати наступне.
Позивач, з яким безпідставно погодився суд першої інстанції, помилково ототожнює період, протягом якого діє норма, якою встановлено пільгу (з 1 березня 2022 року по 31 грудня року, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний, надзвичайний стан) з періодом, на який платник звільняється від сплати плати за землю. Системне тлумачення абз. 1 і 2 пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України дозволяє дійти висновку, що звільнення від сплати плати за землю відбувається на період, коли територія, у межах якої розташована відповідна земельна ділянка, відповідає ознакам, передбаченим цією нормою, а саме: розташована на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями російської федерації.
Як встановив суд першої інстанції, місто Київ, на території якого розташована земельна ділянка, щодо якої Позивачу визначено грошове зобов`язання з орендної плати, визнано територією, на якій бойові дії велися в період з 24.02.2022 по 30.04.2022. Отже, саме цей період, на переконання колегії суддів, є таким, у межах якого Позивач був звільнений від сплати орендної плати на підставі норми прямої дії - пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України.
Позивач застосував передбачену пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України пільгу до періоду, на який така пільга не поширювалася, а саме - до періоду січень 2023 року, лютий 2023 року, коли бойові дії на території м. Києва не велися.
Звертаючись до доводів, викладених Відповідачем в апеляційній скарзі, колегія суддів враховує, що незгода з рішенням суду першої інстанції, головним чином, обґрунтована тим, що звільнення від плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) щодо земельних ділянок, розташованих на території м. Києва, поширюється на період з березня по травень 2022 року і зумовлене такими підставами:
- пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України;
- рішенням Київської міської ради від 13.09.2022 № 5449/5490, яким внесено зміни до рішення Київради від 09.12.2021 № 3704/3745 «Про бюджет міста Києва на 2022 рік» і встановлено, що з 01 березня 2022 року по 31 травня 2022 року застосовується ставка орендної плати за земельні ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва (у відсотках від нормативної грошової оцінки) в розмірі 0 відсотка.
Колегія суддів погоджується з таким твердженням і вважає, що Позивач безпідставно застосував у спірних періодах, охоплених оскаржуваною ППР, пільгу щодо сплати земельного податку, встановлену пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України. 
Суд першої інстанції надав пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України помилкове тлумачення, поширивши дію пільги на правовідносини без обмеження звітним періодом, у межах якого на відповідній території велися бойові дії, що призвело до безпідставного задоволення адміністративного позову. З таким тлумаченням колегія суддів не погоджується і вважає, що оскільки Переліком № 309 визначено межі часового періоду, протягом якого на території м. Києва велися бойові дії, саме на цей період і поширюється звільнення від нарахування і сплати плати за землю (орендної плати).
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, а тому апеляційна скарга має бути задоволена.
Колегія суддів враховує, що згідно з п. 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. 
Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права, згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 317 КАС України, вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
На переконання колегії суддів, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції неправильно застосував пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, внаслідок чого дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, про поширення пільги, передбаченої цією нормою, на спірні податкові періоди, а саме: січень і лютий 2023 року, що призвело до ухвалення помилкового рішення про задоволення позову.
Зважаючи на вказане, рішення суду першої інстанції має бути скасоване з ухваленням нового рішення про відмову у позові.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 243, 245, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.07.2025 у справі № 320/26154/23 задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.07.2025 у справі № 320/26154/23 скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ВОЛЬВО УКРАЇНА» у задоволенні позову повністю.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Ю.О. Тереза

Судді В.О. Аліменко

Н.В. Безименна