| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6aa.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції: Клименко О.М.,
суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року Справа № 640/35839/21

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді Епель О.В., 
суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року у справі 

за позовом ОСОБА_1 

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :
Історія справи.
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач), в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з врахуванням стажу роботи з 02 січня 1990 року по 14 серпня 2014 року в подвійному розмірі;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з врахуванням стажу роботи з 02 січня 1990 року по 14 серпня 2014 року в подвійному розмірі починаючи з 16 квітня 2021 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року адміністративний позов задоволено частково, а саме:
- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії з врахуванням стажу роботи з 02 січня 1990 року по 14 серпня 2014 року у пологовому будинку міста Стаханова у подвійному розмірі;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01 травня 2021 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 з врахуванням стажу роботи з 02 січня 1990 року по 14 серпня 2014 року у пологовому будинку міста Стаханова в подвійному розмірі.
У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовлено.
Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наявність у позивача права на зарахування стажу роботи в подвійному розмірі, яке передбачене статтею 60 Закону № 1788, не пов`язана із набранням чинності Закону № 1058 та внесенням подальших змін до нього і не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року. 
Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суд зазначив, що належною датою, з якої його пенсія підлягає перерахунку, є 01 травня 2021 року (перше число наступного місяця, оскільки заяву з усіма необхідними документами подано позивачем після 15 числа), а не 16 квітня 2021 року як помилково вважає Позивач.
Не погоджуючись з таким рішенням суду Відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить таке рішення скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні адміністративного позову - відмовити повністю, зазначаючи, що у Головного управління відсутні підстави для врахування періодів з 02.01.1990 по 14.08.2014 в подвійному розмірі, оскільки з 02.01.1990 Позивач прийнятий лікарем анестезіологом-реаніматологом в пологовий будинок м. Стаханова, а з 01.05.1997 працював завідувачем групи анестезіології та реанімації. 
З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм процесуального права, що є підставою для його скасування в цілому.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2025 та від 18.12.2025 відкрито провадження за цією апеляційною скаргою, учасникам справи встановлено строк на подачу відзиву, та призначено справу до судового розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення а рішення суду - без змін з наступних підстав.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 від 01 квітня 1980 року позивач 02 січня 1990 року прийнятий на посаду лікаря анестезіолога-реаніматолога пологового будинку м. Стаханова (наказ № 1-к від 02 січня 1990 року); 01 травня 1997 року призначений завідуючим групи анестезіології і реанімації (наказ № 30-к від 20 травня 1997 року); 14 листопада 2006 року призначений завідуючим відділення анестезіології без ліжок (наказ № 52-к від 14 листопада 2006 року).
Згідно з довідкою пологового будинку міста Стаханова від 01 вересня 2014 року № 93 позивач дійсно працював у пологовому будинку м. Стаханова:
- з 02 січня 1990 року по 30 квітня 1997 року на посаді лікаря-анестезіолога групи анестезіології та реанімації;
- у період з 01 травня 1997 року по 13 листопада 2006 року на посаді завідуючого групою анестезіології та реанімації;
- у період з 14 листопада 2006 року по 14 серпня 2014 року на посаді завідуючого відділу анестезіології без ліжок;
- з 14 серпня 2014 року звільнений за власним бажанням.
З 22 червня 2020 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058, що не заперечується сторонами.
Згідно з Розрахунком стажу форми РС-право періоди роботи позивача в пологовому будинку міста Стаханова з 02 січня 1990 року по 14 серпня 2014 року зараховані пенсійним органом до стажу роботи в одинарному розмірі (кратність 1).
16 квітня 2021 року представник позивача за довіреністю Гаврилова Валерія Геннадіївна звернулася в інтересах позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою, у якій просила здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 з врахування періодів з 02 січня 1990 року по 14 серпня 2014 року в подвійному розмірі.
Листом від 02 червня 2021 року № 14738-13703/А-02/8-2600/21 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача у відповідь на заяву його представника про те, що статтею 60 Закону № 1788 не затверджено перелік посад, а лише зарахування роботи у відповідних закладах. Відповідно до статті 24 Закону № 1058 час трудової діяльності на роботах, передбачених статтею 60 Закону № 1788, зараховується у подвійному розмірі по 31 грудня 2003 року включно, а з 01 січня 2004 року в одинарному розмірі. Наказом № 303 відділення реанімації, які були до його введення, перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії і відділення інтенсивної терапії відповідно до переліку медичних спеціальностей, зареєстрованих ВООЗ, із збереженням функціональних повноважень відділень реанімації. Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_2 він з 02 січня 1990 року був прийнятий на роботу лікарем анестезіологом-реаніматологом в пологовий будинок м. Стаханова, а з 01 травня 1997 року працював завідувачем групи анестезіології та реанімації. З огляду на наведене у Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві відсутні підстави для врахування спірних періодів роботи позивача з 02 січня 1990 року по 14 серпня 2014 року в подвійному розмірі.
Позивач, уважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії з урахуванням стажу роботи з 02 січня 1990 року по 14 серпня 2014 року в подвійному розмірі, звернувся з цим позовом до суду.
Нормативно-правове обґрунтування.
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
З 01 січня 2004 року набрав чинності Закон №1058-IV, який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Отже, з 01 січня 2004 року Закон №1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.
Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Положеннями частини першої статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 10 Закону №1058-ІV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
За приписами частини другої статті 40 Закону №1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп -заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск -сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) та Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII). Закон № 1058-IV набрав чинності 01.01.2004. До цього моменту пенсійні правовідносини були врегульовані Законом № 1788-ХІІ.
Відповідно до преамбули Закону № 1058-IV цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Статтею 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Відповідно до статті 60 Закону № 1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що період роботи в реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. 
Як правильно встановлено судом першої інстанції та не спростовано Апелянтом ОСОБА_2 з 02 січня 1990 року прийнятий на посаду лікаря анестезіолога-реаніматолога пологового будинку м. Стаханова (наказ № 1-к від 02 січня 1990 року), а 01 травня 1997 року призначений завідуючим групи анестезіології і реанімації (наказ № 30-к від 20 травня 1997 року); з 14 листопада 2006 року по 14 серпня 2014 року призначений завідуючим відділення анестезіології без ліжок (наказ № 52-к від 14 листопада 2006 року).
Згідно із наказом Міністерства охорони здоров`я СРСР від 11 червня 1986 року № 841 «Про подальше вдосконалення анестезіолого-реанімаційної допомоги населенню», яким затверджено Положення про відділення (групу) анестезіології реанімації лікувально-профілактичного закладу, у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я були: відділення (групи) анестезіології-реанімації, відділення реанімації та інтенсивної терапії, палати для реанімації та інтенсивної терапії.
Водночас наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 жовтня 1997 року № 303 «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України», на який також покликається відповідач, затверджено рекомендації щодо структури служби анестезіології та інтенсивної терапії в лікувально-профілактичних закладах України, згідно з якими для виконання завдань, які стоять перед службою анестезіології, в лікувально-профілактичних закладах, де за штатними нормативами повинно бути не більше 3-х лікарів-анестезіологів, разом з відповідною кількістю сестер-анестезисток організується анестезіологічна група. За наявності в лікарні чи пологовому будинку 75 ліжок хірургічного профілю, а в центральній районній лікарні та онкологічного диспансеру - 50 ліжок хірургічного профілю, встановлюється не менше однієї посади лікаря-анестезіолога. В лікарнях, які надають екстрену цілодобову медичну допомогу з числом ліжок хірургічного профілю не менше 200, в дитячих лікарнях - не менше 150, додатково встановлюється 3,75 посади лікарів-анестезіологів.
Отже, робота лікарем-анестезіологом у відділеннях лікарень, пологових будинків також прирівняна до роботи в реанімаційних відділеннях.
З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що до стажу роботи у подвійному розмірі за нормами статті 60 Закону № 1788 зараховуються періоди роботи: у реанімаційних відділеннях; після перейменування відділень реанімацій, відповідно до Наказу № 303: у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії; групах анестезіології та інтенсивної терапії; відділення й інтенсивної терапії.
Отже, доводи Апелянта не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги правові висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. 
Отже, перевіривши рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що судом повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року - без змін. 
Розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати в цій справі перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 15 вересня 2026 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев