Справа № 302/1437/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

10 липня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Джуги С.Д.
суддів : Кожух О.А., Собослоя Г.Г.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гренджа Вікторія Юріївна, на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 11 грудня 2025 року у складі судді Кривки В.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені по виплаті аліментів,-
встановив:
У жовтні 2025 року  ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені по виплаті аліментів у сумі 67725 грн.
Позов мотивовано тим, що сторони перебували в шлюбі з 10.05.2008 по 28.04.2020. Від шлюбу в сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з мамою (позивачкою) за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17.02.2023 у справі № 302/1124/22 відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний сплачувати щомісячно в користь позивачки аліменти на утримання дітей у розмірі 3000 гривень на кожну дитину, починаючи з дати набрання рішенням законної сили (з 05.07.2023) і до досягнення кожною дитиною повноліття.
Відповідач не виконує належно рішення суду і допустив заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.09.2025 в розмірі 67725 гривень, що підтверджується розрахунком головного державного виконавця Міжгірського відділу ДВС у Хустському районі Закарпатської області від 18.09.2025 №8640/24-11-38. Розмір пені (неустойки) за період з 05.07.2023 по 31.10.2024 становить 220624 грн. згідно з наданим письмовим розрахунком.
Під час підготовчого провадження відповідач надав підтвердження з виконавчого провадження про те, що в розрахунок заборгованості, складений державним виконавцем станом на 18.09.2025 помилково не включено сплату відповідачем аліментів в грудні 2023 року в розмірі 12000 гривень. У зв`язку з чим державний виконавець станом на 30.09.2025 сформував уточнений письмовий розрахунок з визначенням заборгованості по сплаті аліментів на зазначену дату в розмірі 61725 гривень (вихідний номер з Міжгірського ВДВС 9664/24.11-38 від 24.10.2025 – а.с.100).
У зв`язку з уточненим розрахунком заборгованості, зафіксованої на зазначену дату сторона позивача звернулась до суду із заявою про уточнення (зменшення) позовних вимог і просила стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 61725 гривень.
Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 11 грудня 2025 року позов  ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів за період з 05.07.2023 по 30.09.2025 у розмірі 25000 гривень. Відмовлено в решті позовних вимог. Вирішено питання по судовим витратам.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гренджа Вікторія Юріївна, просить рішення суду першої інстанції в частині відмовленої позовної вимоги скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків фактичних обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції обґрунтовуючи рішення, хибно покликається на обставини щодо важкості майнового стану відповідача, які жодним належним доказом не підтверджені, а також у ході розгляду справи визнано, що відповідач проживає в незареєстрованому шлюбі та утримує чотирьох дітей цивільної дружини. Окрім цього, представник відповідача Рішко С.Л. та сам відповідач ОСОБА_2 не заявляли клопотання про застосування ч.2 ст. 196 СК України щодо зменшення розміру пені з підстав матеріального або сімейного стану платника аліментів та тим більше жодного належного доказу в справу про важкість майнового стану відповідача ОСОБА_2 або у зв?язку із зміною сімейного стану відповідача суду не подано. Суд першої інстанції помилково посилається на постанову Верховного Суду від 26.04.2023 року в справі №520/17217/13-ц, в якій встановлено інші обставини у справі, які не є релевантними з даною справою .
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Рішко С.І. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, по суті зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди позивачки з ухваленим рішенням. Присуджена судом першої інстанції до стягнення сума пені виконає свою першочергову мету – стимулювати ОСОБА_2 у майбутньому вчасно виконувати свої зобов`язання по сплаті аліментів на утримання дітей, та не спровокує у боржника зворотної реакції – взагалі перестати платити за своїми зобов`язаннями.
Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, а тому дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із ключових способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо. Своєчасне та повне забезпечення майнових прав дитини є стратегічним національним пріоритетом, що гарантується статтями 141, 155 СК України та положеннями Закону України «Про охорону дитинства». 
Так, згідно з ч.2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до частин першої та другої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Судом встановлено, що рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17.02.2023 у справі № 302/1124/22, яке залишено без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 05.07.2023, присуджено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі по 3000 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання цим рішенням законної сили і до досягнення кожною дитиною повноліття. 
На виконання вищевказаного рішення суду видано виконавчий лист і зареєстровано у Міжгірському відділі ДВС у Хустському районі виконавче провадження номер за АСВП 72388712 для примусового виконання.
Згідно з остаточним письмовим розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за період з 05.07.2023 по 30.09.2025, сформованим державним виконавцем С.Шуберт станом на 24.10.2025 № 9664/24.11-38, відповідач (боржник) ОСОБА_2 допустив заборгованість в розмірі 61725 гривень (а.с. 100).
Згідно з письмовим розрахунком державного виконавця С. Шуберта, сформованого станом на 30.10.2025 (вихідний номер 9667/24.11-38) зазначена заборгованість становить 0,00 гривень (а.с.110).
Сторони під час судового розгляду в суді першої інстанції також дійшли згоди, що розрахунок пені за прострочення сплати аліментів за період з 05.07.2023 по 30.09.2025 станом на 31.10.2025 становить 116148 гривень.
Сторони також визнали обставину, що станом на час винесення судового рішення відсутня заборгованість ОСОБА_2 у сплаті аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в користь ОСОБА_1 у зв`язку з її повним погашення станом на 30.10.2025.
Предметом спору в справі є стягнення пені за прострочення боржником у сплаті аліментів у зв`язку із заборгованістю, яка виникла в період з 05.07.2023 по 30.09.2025. Зокрема, сторони погодились, що розміром пені, який може бути стягнутий судом є розмір не оспорюваної заборгованості зі сплати аліментів станом на 24.10.2025, тобто сума 61725 гривень.
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.
У постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується також з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) зазначено, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим ч.1 ст.196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року у справі № 206/4992/21 (провадження 61-12735сво23) також зазначено, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадків, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
У відповідності до ст. 196 СК України максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч.14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження".
У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що під час обчислення загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Як зазначалось вище, предметом спору в справі є стягнення пені за прострочення боржником у сплаті аліментів у зв`язку із заборгованістю, яка виникла в період з 05.07.2023 по 30.09.2025. Зокрема, сторони погодились, що розміром пені, який може бути стягнутий судом є розмір не оспорюваної заборгованості зі сплати аліментів станом на 24.10.2025, тобто сума 61725 гривень. 
Відповідач заперечував щодо стягнення пені, оскільки повністю погасив заборгованість зі сплати аліментів на час ухвалення рішення, а також просив врахувати те, що він, окрім спільних дітей з позивачкою, несе витрати на утримання неповнолітніх дітей в незареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, тобто врахувати його майновий стан.
Так, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
У постанові Верховного Суду від 18 квітня 2025 року у справі №932/541/23 зазначено, що саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів як підстав для зменшення розміру пені. Такий матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів має доводитися платником на момент коли відбулося прострочення чи повна несплата аліментів; відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.
Чинним законодавством передбачена презумпція вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. У зв`язку з цим на неї покладається тягар доведення протилежного. Якщо відповідач не спростує належним чином обставин позову, передбачених статтею 196 СК України, то це є підставою для покладення відповідальності зі сплати відповідної неустойки. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №208/7353/16. Частиною другою статті 196 СК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. 
Суд першої інстанції при вирішення питання щодо можливості зменшення розміру неустойки виходив з того, що відповідач не має постійного зареєстрованого місця праці, заробляє на своє утримання, утримання дітей, на яких його зобов`язано сплачувати аліменти примусово за рішенням з сезонних тимчасових незареєстрованих робіт. Натомість відповідач станом на час розгляду справи перебуває і працює за кордоном в Чеській Руспубліці (з пояснень представника). Відповідач вжив заходів і під час судового розгляду справи повністю погасив заборгованість щодо сплати аліментів, а тому вважав за можливо зменшити розмір пені до 25 000 грн. 
Однак, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідачем не доведено, що ним вживались всі залежні від нього заходи щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів протягом усього часу їх нарахування або його певної частини, а тому презюмується його вина у виникненні заборгованості по аліментах. 
Відповідач також не звертався до суду із позовом про зменшення розміру аліментів та/або звільнення від їх сплати, як від сплати заборгованості по аліментах. 
Належних та достатніх доказів на підтвердження відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, матеріали справи не містять.
При цьому, повне погашення заборгованості із сплати аліментів станом на час розгляду справи, не є підставою для зменшення розміру неустойки.
Зважаючи на вказане слід констатувати, що відповідачем вини у неналежному виконанні рішення суду та виникненні згаданої заборгованості не спростовано, а тому у суду першої інстанції не було підстав для зменшення розміру пені.
Заявлений позов є доведеним та обґрунтованим.
З врахуванням вищенаведеного апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, відповідно до п.п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
У відповідності до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позивач звільнена від сплати судового збору з підстав п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відтак, на підставі статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судового збору у загальному розмірі 3028 грн., з яких за подання позовної заяви в розмірі 1211, 20 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1816,80 грн. 
Керуючись ст.ст.141, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 11 грудня 2025 скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації і фактичного проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів за період з 05.07.2023 по 30.09.2025 у розмірі 61725 (шістдесят одна тисяча сімсот двадцять п`ять) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати у виді судового збору в користь держави у загальному розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн., з яких за подання позову в розмірі 1211, 20 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1816,80 грн. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 10 липня 2026 року.
Головуючий:
Судді: