Справа № 593/449/26
Провадження № 2/593/358/2026

Р І Ш Е Н НЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
"10" липня 2026 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої - судді Данилів О.М.
при секретарі Ольшанській Н.Р. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Бережани цивільну справу  за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ''Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В :

19 березня 2026 року позивач ТзОВ "Споживчий центр" звернувся в Бережанський районний суд з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.
У поданому позові представник позивача  зазначив, що 13 січня 2025року між ТзОВ "Споживчий центр" та відповідачем  ОСОБА_1 був укладений кредитний договір -договір оферти № 13.01.2025-100000198, який був укладений шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до його умов позивач ТзОВ "Споживчий центр" надав відповідачу кредит у розмірі 3 000 грн.  терміном на 147 календарних днів із фіксованою процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 1% за один день користування кредитними коштами та встановленою комісією за обслуговування кредитної заборгованості.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за даним кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 8 910 грн., з яких: 3 000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 3 780 грн. - заборгованість за відсотками, 210 грн. -комісії, пов`язаної із наданням кредиту, 420 грн.-додаткової комісії за обслуговування кредитної заборгованості та 1500 грн.- неустойки.
Враховуючи викладене, позивач ТзОВ "Споживчий центр" просив стягнути на його користь з відповідача  ОСОБА_1  зазначену суму заборгованості за кредитом і понесені ним судові витрати у справі.
27 березня 2026 року ухвалою Бережанського районного суду було відкрито провадження по справі та вирішено розглядати вищевказані позовні вимоги ТзОВ "Споживчий центр" у порядку спрощеного провадження із викликом сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в поданій суду позовній заяві просив розглядати справу без його участі.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України вирішив розглядати справу заочно у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. 
Судом були вжиті вичерпні заходи для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи. Так, існуюча практика судів України, в тому числі і практика Верховного Суду, визначає, що неотримання стороною провадження судового виклику, надісланого на її адресу у визначеному законом порядку, зокрема повернення такого виклику за закінченням терміну зберігання у поштовому відділенні або відмова від отримання, вважається належним повідомленням сторони про виклик. 
Згідно рішення від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України» в силу ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Суд, вивчивши матеріали справи та взявши до уваги подані стороною позивача письмові докази, прийшов до висновку про необхідність задоволення заявлених ТзОВ "Споживчий центр" позовних вимог, виходячи із наступного. 
Відповідно до ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.  
Судом встановлено, що 13 січня 2025року між ТзОВ "Споживчий центр" та відповідачем  ОСОБА_1 був укладений кредитний договір -договір оферти № 13.01.2025-100000198, який був укладений шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до його умов позивач ТзОВ "Споживчий центр" надав відповідачу кредит у розмірі 3 000 грн.  терміном на 147 календарних днів із кінцевою датою повернення вказаних коштів у термін до 8 червня 2025 року, із фіксованою процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 1% за один день та встановленою комісією за обслуговування кредитної заборгованості.
Згідно з розрахунком, наданим банком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 8 910грн., з яких: з яких: з яких: 3 000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 3 780 грн. - заборгованість за відсотками, 210 грн. -комісії, пов`язаної із наданням кредиту, 420грн. -додаткової комісії за обслуговування кредитної заборгованості та 1500 грн.- неустойки. (а.с. 16).
За вимогами ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Укладення між сторонами договору підтверджується наявними у матеріалах справи: пропозицією про укладення кредитного договору (кредитної лінії)(оферта) та відповіддю позичальника про прийняття пропозиції ( акцепт) кредитного договору № 13.01.2025-100000198 (кредитної лінії) (а.с.19-25), які підписані відповідачем одноразовим ідентифікатом E842 та інформацією Товариства з обмеженою відповідальністю '' УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ''(а.с. 16а) від 17 березня 2026 року, яка свідчить про те, що по кредитному договору № 13.01.2025-100000198 від 13 cічня 2025 року на платіжну картку НОМЕР_1  через систему iPay.ua були переведені кошти у розмірі 3 000гривень.
У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Оскільки у наявних в матеріалах справи пропозиції ТзОВ "Споживчий центр" про укладення кредитного договору /оферти/ та заявки відповідача  ОСОБА_1 на отримання кредиту наявні всі істотні умови кредитного договору, зокрема, сума кредиту, строк користування кредитом, процентна ставка за користування кредитом, графік платежів, вказана заявка підписана електронним підписом відповідача за допомогою одноразового ідентифікатора, тому суд вважає, що відповідач підписав кредитний договір та був проінформований про всі істотні умови вказаного кредитного договору.
Частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
Відповідно до ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до частини другої ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.  
Надані представником позивача докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. 
Таким чином, зважаючи на те, що відповідач порушив умови кредитного договору, у добровільному порядку у термін, зазначений у ньому, не погасив заборгованості, тому суд, враховуючи зазначене дійшов висновку, що з відповідача  ОСОБА_1  на користь позивача ТзОВ «Споживчий центр» необхідно стягнути заборгованість за договором кредиту № 13.01.2025-100000198 від 13.01.2025 року, яка становить 8 910грн., тобто позовні вимоги визнати підставними і задоволити їх.
Вирішуючи питання судових витрат, то суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. 
А так як із матеріалів справи видно, що позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн., що підтверджується долученою до справи (а.с.31) платіжною інструкцією № СЦ00088877 від 19 березня 2026року, тому відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України зазначені кошти також слід стягнути з відповідача на користь позивача.  
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 11, 15, 509, 526, 530, 610, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 19, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 280-284, 354, 355 ЦПК України, кредитним договором № 13.01.2025-100000198 від 13.01.2025 року, суд,-
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задоволити.
Стягнути із  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» ( 01032, м. Київ, вулиця Саксаганського, 133-а, Код ЄДРПОУ: 37356833, МФО 305299, р/р НОМЕР_3 ):
- 8 910 (вісім тисяч дев`ятсот десять ) гривень - заборгованості за кредитним договором № 13.01.2025-100000198 від 13.01.2025 року;
- 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок - сплаченого позивачем судового збору. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Бережанського
районного суду Тернопільської області Данилів О.М.