Справа № 509/1088/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2026 рокуОвідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Козирського Є.С.,
за участі секретаря судового засідання Лепешенкової В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Овідіопольського районного суду Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «АРТ ВІЛЛЬ» про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулись до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою до Обслуговуючого кооперативу «АРТ ВІЛЛЬ», в якій просять суд:
1.Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «АРТ ВІЛЛЬ» (ЄДРПОУ – 39803569) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_1 ) грошові кошти, які підлягають поверненню відповідно до Угоди про розірвання персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу від 19 листопада 2020 року № АВ-20-01/0001а від 30.01.2025, у розмірі 232 198,95 грн (двісті тридцять шість дві тисячі сто дев`яносто вісім гривень 95 копійок)..
2.Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «АРТ ВІЛЛЬ» (ЄДРПОУ – 39803569) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_1 ) грошові кошти, які підлягають поверненню відповідно до Угоди про розірвання персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу від 08 грудня 2021 року № АВ-20-м1/К0010 від 30.01.2025, у розмірі 4 754,83 грн (чотири тисячі сімсот п`ятдесят чотири гривень 83 копійок).
3.Стягнути з Відповідача судові витрати (судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу).
Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами 19 листопада 2020 року було укладено Персональний меморандум асоційованого члена кооперативу №АВ-20-01/0001а, за умовами якого позивач після внесення передбачених платежів мала отримати у власність квартиру (секція 20, квартира будівельний номер АДРЕСА_1 ). 
Також, між сторонами 08 грудня 2021 року було укладено Персональний меморандум асоційованого члена кооперативу №АВ-20-м1/К0010, за умовами якого позивач після внесення передбачених платежів мала отримати у власність технічне приміщення (комора).
Позивачкою здійснювалися платежі цільових внесків відповідно до строків, які були визначені в додатках до вищезазначених Персональних меморандумів. 
Незважаючи на належне виконання позивачкою своїх зобов`язань, відповідач в односторонньому порядку ініціював розірвання зазначених меморандумів, про що повідомив позивачку шляхом направлення листа на її електронну адресу. У подальшому позивачка особисто з`явилася до офісу забудовника — «АРТ ВІЛЛЬ», де їй було повідомлено про розірвання меморандумів. За результатами візиту, 30 січня 2025 року між сторонами були підписані угоди про розірвання персональних меморандумів, відповідно до умов яких відповідач зобов`язався повернути позивачці сплачені грошові кошти протягом одного року, а саме до 30.01.2026 року:
-відповідно до угоди про розірвання персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу від 19 листопада 2020 року № АВ-20-01/0001а, відповідач зобов`язується повернути 232198,95 грн.
-відповідно до угоди про розірвання персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу від 08 грудня 2021 року № АВ-20-м1/К0010, відповідач зобов`язується повернути 4754,83 грн.
У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення грошових коштів, позивачка звернулась до суду з даним позовом про стягнення грошових коштів із відповідача з метою захисту своїх порушених прав та законних інтересів.
Ухвалою Овідіопольського районного суду від 25.02.2026 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «АРТ ВІЛЛЬ» про стягнення коштів.
У подальшому, до суду надійшов відзив представника Відповідача, в якому остання просила відмовити в задоволенні позову. У відзиві зазначено, що Відповідач не заперечує щодо наявності у нього обов`язку стосовно повернення Позивачу 236953,78 грн. сплачених Позивачем внесків, однак посилається на повномасштабне вторгненні росії на територію України, зростання цін на сировину та будівельні матеріали, ускладнення логістики та несвоєчасну сплату асоційованими членами внесків, як на причини затримки повернення Позивачу грошових коштів.
Представником Позивача надано до суду відповідь на відзив Відповідача, у якому заперечував проти тверджень Відповідача, вимоги позовної заяви підтримав та просив врахувати відповідь на відзив при вирішенні справипо суті.
Ухвалою Овідіопольського районного суду від 09.06.2026 року було закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні у приміщенні Овідіопольського районного суду Одеської області (67801, смт. Овідіополь, вул. Берегова, 9).
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно ст.ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов?язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов?язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.
Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Суд встановив, і це підтверджується матеріалами справи, що 19 листопада 2020 року № АВ-20-01/0001а між відповідачем ОК «Арт Вілль» та позивачкою ОСОБА_1 було укладено персональний меморандум асоційованого члена кооперативу, за умовами якого позивач після внесення передбачених платежів мала отримати у власність квартиру (секція 20, квартира будівельний номер АДРЕСА_1 ). 
Також, 08 грудня 2021 року між відповідачем ОК «Арт Вілль» та позивачкою ОСОБА_1 було укладено Персональний меморандум асоційованого члена кооперативу №АВ-20-м1/К0010, за умовами якого позивач після внесення передбачених платежів мала отримати у власність технічне приміщення (комора).
Відповідно до пункту п.2.1 Персонального меморандуму, він за своєю правовою суттю є двостороннім правочином, який визначає істотні умови взаємодії Кооперативу та Асоційованого члену, спрямованої на досягнення передбаченої статутом мети діяльності Кооперативу та задоволення потреб Асоційованого члена, який у повному обсязі вніс Пай, Вступний внесок та Цільовий внесок. Потреби Асоційованого члена задовольняються шляхом виникнення у останнього, за результатами членства у Кооперативі та виконання вимог Меморандуму, Права Асоційованого члена, передбаченого Меморандумом. Відносини між Асоційованим членом та Кооперативом регулюються діючим законодавством України Меморандумом та Статутом Кооперативу. Меморандум укладений сторонами з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб Асоційованого члена шляхом виникнення у нього Права Асоційованого члена, передбаченого цим Меморандумом, та створення можливості зареєструвати право власності Асоційованого члена на Об`єкт нерухомості у майбутньому.
Пунктами 3.1. та 3.2 Персонального меморандуму зазначено, що предметом Персонального меморандуму є те, що в порядку, передбаченому Меморандумом, Асоційований член зобов`язується внести Пай, Вступний внесок та Цільовий внесок в розмірі, визначеному Меморандумом, а Кооператив, в свою чергу, досягти передбаченої статутом мети діяльності Кооперативу та задовольнити потребу Асоційованого члена, який у повному обсязі вніс Пай, Вступний внесок та Цільовий внесок, шляхом забезпечення виникнення у Асоційованого члена Права Асоційованого члена на Об`єкт нерухомості, зазначений у Меморандумі, після завершення будівництва Об`єкта будівництва і введення його в експлуатацію, в порядку, визначеному Меморандумом. З моменту укладання Меморандуму, за Асоційованим членом закріплюється Об`єкт нерухомості. Закріплення за Асоційованим членом Об`єкта нерухомості не надає Асоційованому члену права власності на Об`єкт нерухомості, але забороняє Кооперативу обтяжувати Об`єкт нерухомості правами третіх осіб.
Пунктом 4.2 Персонального меморандуму передбачено, що строки введення Об`єкта будівництва в експлуатацію: орієнтовний строк введення об`єкта будівництва в експлуатацію до 31 серпня 2023 року; кооператив має право в односторонньому порядку змінити строк введення Об`єкта будівництва в експлуатацію на строк до 12 (дванадцяти) місяців, і це не буде вважатися порушенням умов Меморандуму.
Кінцевий орієнтовний строк введення в об`єкта будівництва в експлуатацію становить до 30.06.2023 року, який порушений Відповідачем.
30 січня 2025 року між сторонами, за взаємною згодою, було укладено угоду, якою розірвано персональний меморандум асоційованого члена кооперативу від 08.12.2021 №АВ-20-м1/К0010.
При чому, відповідно до п.2 вказаної угоди, сторони дійшли згоди, що грошова сума в розмірі 4 754,83 гривень, внесена Позивачкою на виконання умов Меморандуму, підлягає поверненню на вказаний в п.2.1 банківський рахунок (р/р НОМЕР_2 , ПАТ «ПРИВАТБАНК», м. Дніпропетровськ (Текущий), МФО банку 305299; призначення платежу: «Поповнення рахунку ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ») на протязі одного календарного року відповідно до умов персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу від 08.12.2021 №АВ-20-м1/К0010.
Окрім цього, 30 січня 2025 року між сторонами, за взаємною згодою, було укладено угоду, якою розірвано персональний меморандум асоційованого члена кооперативу від 19.11.2020 №АВ-20-01/0001а.
Відповідно до п.2 вказаної угоди, сторони дійшли згоди, що грошова сума в розмірі 232 198,95 гривень, внесена Позивачкою на виконання умов Меморандуму, підлягає поверненню на вказаний в п.2.1 банківський рахунок (р/р НОМЕР_2 , ПАТ «ПРИВАТБАНК», м. Дніпропетровськ (Текущий), МФО банку 305299; призначення платежу: «Поповнення рахунку ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ») на протязі одного календарного року відповідно до умов персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу від 19.11.2020 №АВ-20-01/0001а.
02 лютого 2026 року представником позивача на адресу Обслуговуючого кооперативу «АРТ ВІЛЛЬ» було направлено адвокатський запит з метою отримання інформації щодо строків повернення грошових коштів, сплачених позивачкою на виконання умов укладеного між сторонами договорів (персональних меморандумів), на що листом вих. № 105 від 05 лютого 2026 року відповідач надав відповідь на адвокатський запит, у якій зазначив, що у зв`язку з військовою агресією та зміною об`єктивних економічних умов строки повернення грошових коштів підлягають пролонгації. При цьому відповідач послався на наявність форс-мажорних обставин як підставу для зміни строків виконання зобов`язання.
Тобто, загальна сума грошових коштів, що відповідачем на рахунок позивачки не сплачена, на момент звернення Позивачки до суду, становить 236 953,78 гривень, що повністю визнається представником Відповідача у письмовому відзиві на позов.
Суд звертає увагу на те, що 13 липня 2026 року Відповідачем було здійснено платіж на користь Позивача у розмірі 20000,00 гривень, в рахунок повернення цільового внеску та долучено до матеріалів справи платіжну інструкцію №16364. 
Отримання зазначених коштів не спростовується та не оспорюється Позивачем.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 610 ЦК - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків (ст. 612 ЦК України).
Загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
Суд зазначає, що для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність, яка характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 р. у справі № 209/3085/20).
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Приписами ст. 629 ЦК закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору.
Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання - його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 р. у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18)).
Відповідно до ст. 651 ЦК, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
За загальним правилом - зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша цієї статті).
Пунктом 3 Угоди від 30 січня 2026 року про розірвання персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу від 19 листопада 2020 року №АВ-20-001/0001а передбачено, що з моменту підписання Сторонами цієї угоди персональний меморандум асоційованого члена кооперативу від 19 листопада 2020 року №АВ-20-001/0001а припиняє свою дію.
Пунктом 3 Угоди від 30 січня 2026 року про розірвання персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу від 08 грудня 2020 року №АВ-20-м1/К0010 передбачено, що з моменту підписання Сторонами цієї угоди персональний меморандум асоційованого члена кооперативу від 19 листопада 2020 року №АВ-20-001/0001а припиняє свою дію.
Отже, Суд встановив, що в добровільному порядку відповідач не виконує свої договірні зобов`язання.
Стягнення заборгованості за договором у судовому рішенні підтверджує наявність між сторонами невиконаного зобов`язання та обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора в межах процедури виконання судового рішення (виконавчого провадження).
Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).
ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).
Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про безумовне право позивачки вимагати поверненні своїх коштів, але з огляду на часткову сплату Відповідачем грошових коштів у розмірі 20000,00 гривень, позов підлягає задоволенню частково. 
Суд зараховує сплачені Відповідачем грошові кошти у розмірі 20000,00 гривень, як оплата відповідно до умов Угоди від 30 січня 2026 року про розірвання персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу від 19 листопада 2020 року №АВ-20-001/0001а.
При цьому, судом не беруться до уваги хибні посилання представника відповідачів на форс-мажорні обставини, які штучно направлені на затягування повернення грошових коштів позивачці, яка має законне право на їх повернення.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено 2369,57 грн. судового збору.
Зважаючи на часткове задоволення позову, а саме 95,77% (226953,78*100:236 953,78) та з урахуванням норм ст. 141 ЦПК України, у відповідному відсотковому співвідношенні підлягає і стягненню з відповідача на користь позивача, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2269,33 гривень. (2369,57*95,77%).

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 315-319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «АРТ ВІЛЛЬ» про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.
Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «АРТ ВІЛЛЬ» (код ЄДРПОУ: 39803569) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) грошові кошти, які підлягають поверненню відповідно до Угоди про розірвання персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу від 19 листопада 2020 року № АВ-20-01/0001а від 30.01.2025, у розмірі 212 198,95 грн (двісті дванадцять тисяч сто дев`яносто вісім гривень 95 копійок).
Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «АРТ ВІЛЛЬ» (код ЄДРПОУ: 39803569) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) грошові кошти, які підлягають поверненню відповідно до Угоди про розірвання персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу від 08 грудня 2021 року № АВ-20-м1/К0010 від 30.01.2025, у розмірі 4 754,83 грн (чотири тисячі сімсот п`ятдесят чотири гривень 83 копійок).
Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «АРТ ВІЛЛЬ» (код ЄДРПОУ: 39803569) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2269,33 гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя: | | Є.  С.  Козирський