ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
 
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
 
вул. Івана Ступака, 25, м. Фастів, Київська область, 08500, тел. (04565) 6-17-89, 
e-mail: inbox@fs.ko.court.gov.ua, web: https://fs.ko.court.gov.ua, код ЄДРПОУ 26539699

2/381/2076/26
381/2157/26 
Заочне Рішення
Іменем України

20 серпня 2026 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Папруги А.С., розглянувши у відкритому судовому засідання в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, - 

встановив:

08 квітня 2026 року через систему «Електронний суд» представниця позивача звернулася з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
В обґрунтування заявлених позовних вимог стверджувала, що 24 липня 2025 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 було укладено договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 71941528.
Відповідно до умов укладеного договору кредитодавець надав позичальниці кредит у сумі 6 000,00 грн., а позичальниця зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти, комісію, на умовах та у порядку, визначені договором. Договором визначено термін повернення відповідачкою кредиту та нарахованих процентів, комісій, однак у вказаний термін відповідачка кредитні кошти не повернула, проценти, комісію не сплатила, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
16.09.2025 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та позивачем ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу № 16/09/25.
Відповідно до договору факторингу позивач, як новий кредитор, набув право вимоги заборгованості за договором надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 71941528 від 24.07.2025.
Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги, позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за вказаним договором надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) в сумі 19 800,00 грн., з яких: 6 000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 900,00 грн. - заборгованість за процентами; 12 000,00 грн. – заборгованість за пенею; 900,00 грн. – заборгованість за комісією.
На даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП», як нового кредитора.
Далі, 24 липня 2025 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії (Надійний) № 8164874.
Відповідно до умов укладеного договору кредитодавець надав позичальниці кредит у сумі 1 700,00 грн., а позичальниця зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти, комісію, на умовах та у порядку, визначені договором. Договором визначено термін повернення відповідачкою кредиту та нарахованих процентів, комісій, однак у вказаний термін відповідачка кредитні кошти не повернула, проценти, комісію не сплатила, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
16.09.2025 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та позивачем ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу № 16/09/25.
Відповідно до договору факторингу позивач, як новий кредитор, набув право вимоги заборгованості за договором кредитної лінії (надійний) № 8164874 від 24.07.2025.
Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги, позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за вказаним договором кредитної лінії (Надійний) № 8164874 від 24.07.2025 в сумі 6 862,90 грн., з яких: 1 700,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 1 469,65 грн. - заборгованість за процентами; 3 400,00 грн. – заборгованість за пенею; 293,25 грн. – заборгованість за комісією.
На даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП», як нового кредитора.
З урахуванням викладеного, позивач, діючи через свою уповноважену представницю, просить суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 71941528 від 24.07.2025 у сумі 19 800,00 грн.; за договором кредитної лінії (Надійний) № 8164874 від 24.07.2025 в сумі 6 862,90 грн., а також стягнути з відповідачки понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 2 662,40 грн. та 4 500 грн., як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу. 
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 квітня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі, вирішено проводити судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а. с. 57, 57 зворот).
В судове засідання представниця позивача, будучи належним чином повідомленою про час і дату проведення судового засідання, не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечують.
З урахуванням того, що судом не визнавалась обов`язковою явка представника позивача, керуючись приписами частини 1 статті 223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити судове засідання без участі представниці позивача.
В судове засідання відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час і дату проведення судового засідання, повторно не з`явилася, конверти з ухвалою про відкриття провадження та судовою повісткою повернулися без вручення із зазначенням працівника поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідачка про причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подала, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Як передбачено п. 2 ч . 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (ч. 4 ст. 130 ЦПК України).
Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.
Також згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» №12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду.
За таких обставин, суд вважає, що неявка відповідачки не перешкоджає розгляду справи по суті.
За згодою представниці позивача суд ухвалює рішення за правилами заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Ознайомившись зі змістом позову, та дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд вважає встановленими наступні обставини справи.
Зокрема, судом встановлено, що 24.07.2025 між товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1  було укладено договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 71941528, з додатком № 1 (а. с. 11 зворот - 18, 19).
Згідно пунктів 2.2.1, 2.2.2, 2.2.8, 2.3.1 договору, сума кредиту – 6 000 гривень, строк кредитування - 30 днів, фіксована процентна ставка – 0,500 % в день,денна процентна ставка – 1 % в день. Комісія за видачу кредиту становить 15 %, що складає 900,00 грн., пеня 4 % в день.
Договір з додатком підписані відповідачкою, як позичальницею, одноразовим ідентифікатором.
Дані про використаний ідентифікатор та спосіб його отримання зазначені в довідці про ідентифікацію (а. с. 20).
Відповідачкою не надано доказів для спростування факту укладення договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 71941528, з додатком на зазначених вище умовах.
До матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують факт надання грошових коштів в борг відповідачці у сумі 6 000 гривень.
Зокрема, для підтвердження факту надання грошових коштів в борг позивачем надано довідку ТОВ «ЄВРОПЕЙСЬКА ПЛАТІЖНА СИСТЕМА» від 06.01.2026 та платіжну інструкцію від 24.07.2025 (а. с. 20 зворот, 21 зворот).
Відповідачка факт отримання грошових коштів в борг не заперечує.
В подальшому був укладений договір факторингу № 16/09/25 від 16 вересня 2025 року, з додатками, згідно з яким право вимоги за договором надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 71941528 від 24.07.2025перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП», позивача у справі (а. с. 34-39, 39 зворот).
Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували факт укладення зазначеного договору факторингу та переходу до позивача, як нового кредитора, права вимоги за договором надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 71941528 від 24.07.2025.
Відповідачкою не надано доказів оспорювання умов договору факторингу, а судом не встановлено обставин, які б свідчили про нікчемність цього договору.
Обстативни щодо переходу до позивача, як нового кредитора, права вимоги за кредитним договором підтверджуються, в тому числі, і витягом з реєстру прав вимог (а. с. 41, зворот – 42, зворот).
Матеріли справи не містять доказів повного чи часткового повернення коштів відповідачкою, як первісному кредитору, так і позивачу, до якого перейшло право вимоги на підставі зазначеного вище договору факторингу.
Позивачем до позовної заяви долучений розрахунок кредитної заборгованості, який не спростований відповідачкою, іншого розрахунку заборгованості, як і доказів повного чи часткового виконання зобов`язань за договором відповідачка не надала.
За змістом вказаного розрахунку, заборгованість за тілом кредиту становить – 6 000 гривень, за процентами – 900 гривень, за пенею – 12 000 гривень, за комісією – 900 гривень (а. с. 6).
24 липня 2025 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1  було укладено договір кредитної лінії (Надійний) № 8164874 (а. с. 23 – 30).
Згідно пунктів 2.2.1, 2.2.2, 2.2.8, 2.3.1 договору, сума кредиту – 1 700 гривень, строк кредитування - 360 днів, фіксована процентна ставка – 0,95 % в день,денна процентна ставка – 0,998 % в день. Комісія за видачу кредиту становить 17,25 %, що складає 293,25 грн., пеня 85 гривень в день.
Договір підписаний відповідачкою, як позичальницею, одноразовим ідентифікатором.
Дані про використаний ідентифікатор та спосіб його отримання зазначені в довідці про ідентифікацію (а. с. 31).
Відповідачкою не надано доказів для спростування факту укладення договору лінії (Надійний) № 8164874на зазначених вище умовах.
До матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують факт надання грошових коштів в борг відповідачці у сумі 1 700 гривень.
Зокрема, для підтвердження факту надання грошових коштів в борг позивачем надано довідку ТОВ «ЄВРОПЕЙСЬКА ПЛАТІЖНА СИСТЕМА» від 29.12.2025 та платіжну інструкцію від 24.07.2025 (а. с. 31 зворот, 32 зворот).
Відповідачка факт отримання грошових коштів в борг не заперечує.
В подальшому був укладений договір факторингу № 16/09/25 від 16 вересня 2025 року, з додатками, згідно з яким право вимоги за договором кредитної лінії (Надійний) № 8164874 від 24.07.2025 перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП», позивача у справі (а. с. 34-39, 39 зворот).
Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували факт укладення зазначеного договору факторингу та переходу до позивача, як нового кредитора, права вимоги за договором кредитної лінії (Надійний) № 8164874 від 24.07.2025.
Відповідачкою не надано доказів оспорювання умов договору факторингу, а судом не встановлено обставин, які б свідчили про нікчемність цього договору.
Обстативни щодо переходу до позивача, як нового кредитора, права вимоги за кредитним договором підтверджуються, в тому числі, і витягом з реєстру прав вимог.
Матеріли справи не містять доказів повного чи часткового повернення коштів відповідачкою, як первісному кредитору, так і позивачу, до якого перейшло право вимоги на підставі зазначеного вище договору факторингу.
Позивачем до позовної заяви долучений розрахунок кредитної заборгованості, який не спростований відповідачкою, іншого розрахунку заборгованості, як і доказів повного чи часткового виконання зобов`язань за договором відповідачка не надала.
За змістом вказаного розрахунку, заборгованість за тілом кредиту становить – 1 700 гривень, за процентами – 1 469,65 гривень, за пенею – 3 400 гривень, за комісією – 293,25 гривень (а. с. 52).
З урахуванням встановлених обстави справи, суд вважає, що до правовідносин сторін спору підлягають застосуванню правові норми ЦК України та Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про електронну комерцію», що регулюють порядок укладення договору, виникнення зобов`язань, обов`язковість їх виконання, заміну сторони в зобов`язанні та наслідки порушення умов зобов`язання.
Зокрема, згідно приписів пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно приписів частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно приписів частини 2 цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно приписів частини 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування», Договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Зміст процитованих вище правових норм свідчить про те, що правочин, в тому числі й договір, є законодавчо визначеною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків.
Формою правочину є усна, або письмова, специфічним видом якої є електронна форма правочину.
При цьому, для дотримання письмової, в тому числі й електронної форми правочину, є наявність підпису сторін.
Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-комунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру.
Згідно приписів пункту 5 частини 1 статті 3 цього закону, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно приписів пункту 6 частини 1 статті 3 цього закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. 
Згідно приписів пункту 7 частини 1 частини 3 цього закону, електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем.
Згідно приписів пункту 12 частини 1 статті 3 цього закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Згідно приписів абзацу 9 частини 1 статті 5 цього закону, одним із основних принципів у сфері електронної комерції є однаковість юридичної сили електронних правочинів та правочинів, укладених в іншій формі, передбаченій законодавством. 
Згідно приписів частини 1 статті 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).
Згідно приписів частини 1 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Згідно частини 3 цієї статті, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно частини 4 цієї статті, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Згідно частини 6 цієї статті, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно приписів частини 12 цієї статті, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно приписів частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно приписів частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно приписів частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно приписів абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно приписів частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно приписів частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики.
Згідно приписів частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно приписів частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно приписів частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Згідно приписів частини 1, 2 статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно приписів частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно приписів частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно приписів частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно приписів пункту 5 частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.
Враховуючи зміст наведених вище правових норм, суд приходить до висновку, що позивачем у справі надані належні та допустимі докази щодо укладення договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 71941528 від 24.07.2025, договору кредитної лінії (Надійний) № 8164874 від 24.07.2025 у спосіб, передбачений ЦК України та Законом України «Про електронну комерцію» та погодження істотних умов цих договорів.
Тому, з урахуванням презумпції правомірності правочину та відсутності в суду даних про їх нікчемність, суд приходить до висновку, що договір про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 71941528 від 24.07.2025, а також договір кредитної лінії (Надійний) № 8164874 від 24.07.2025 були укладеними та є регуляторами спірних правовідносин сторін справи. Істотні умови цих договорів погоджені сторонами кредитних зобов`язань.
На думку суду, наявні в матеріалах справи докази, зокрема, довідка ТОВ «ЄВРОПЕЙСЬКА ПЛАТІЖНА СИСТЕМА» від 06.01.2026 та платіжна інструкція від 24.07.2025; довідка ТОВ «ЄВРОПЕЙСЬКА ПЛАТІЖНА СИСТЕМА» від 29.12.2025 та платіжна інструкція від 24.07.2025, підтверджують факт надання відповідачці грошових коштів в борг в сумі 6 000 гривень та 1 700 гривень.
При цьому, суд також враховує той факт, що відповідачка не заперечує обставини щодо укладення договір, погодження умов договорів та отримання в борг грошових коштів. Доказів супротивного відповідачкою не надано.
Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
Згідно приписів частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Таким чином, враховуючи презумпцію правомірності правочинів та відсутності відомостей про нікчемність долученого до матеріалів справи договору факторингу з додатками, суд приходить до висновку про те, що після укладення договору факторингу від 16 вересня 2025 року, до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги за договором надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 71941528 від 24.07.2025, договором кредитної лінії (Надійний) № 8164874 від 24.07.2025.
Обставини щодо переходу права вимоги додатково підтверджуються реєстрами боржників, копії яких долучені до матеріалів справи (а. с. 41 зворот - 42, 42 зворот, 43 - 44).
З урахуванням викладеного, за відсутності доказів повного виконання умов договорів позичальницею та повернення коштів, суд приходить до висновку, що відповідачкою порушені умови кредитних договорів, а права позивача, як кредитора, підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості в судовому порядку, що відповідає способам захисту права, встановленим в частині 2 статті 16 ЦК України.
При цьому, суд в силу приписів статті 13 ЦПК України не виходить за межі здійснених позивачем розрахунків заборгованості.
Суд, перевіривши правильність зазначених розрахунків, вважає, що розмір заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитами та комісією для кожного із договорів визначений правильно. Проценти за користування кредитом нараховані в межах визначениогодоговорами строку кредитування.
Отже, існуть підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісією у розмірах, визначених в розрахунках заборгованості для кожного із договорів.
Далі, суд не погоджується з правомірністю нарахування позивачем 12 000 гривень, як суми заборгованості за пенею за договором надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 71941528 від 24.07.2025, та 3 400 гривень як суми заборгованості за пенею за договором кредитної лінії (Надійний) № 8164874 від 24.07.2025.
Зокрема, суд констатує, що можливість нарахування пені у розмірі 4 % в день передбачена пунктом 2.2.4 договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 71941528 від 24.07.2025, а можливість нарахування пені у розмірі 85 гривень в день, передбачена пунктом 2.2.8 договору кредитної лінії (Надійний) № 8164874 від 24.07.2025.
Разом із тим, згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія неодноразово продовжувалася.
Станом на дату укладення договору позики, як і станом на дату подання позову, дія воєнного стану не припинена, а отже виключається можливість нарахування і стягнення пені, що виникло з договору позики.
Отже, відсутні правові підстави для стягнення заборгованості по пені у сумі 12 000 гривень та 3 400 гривень.
Таким чином, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню за договором надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 71941528 від 24.07.2025 становить 7 800 гривень, що включає: 6 000 гривень – заборгованість за тілом кредиту, 900 гривень – заборгованість за процентами, 900 гривень – заборгованість за комісією.
Загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню за договором кредитної лінії (Надійний) № 8164874 від 24.07.2025 становить 3 462,90 гривні, що включає: 1 700 гривень – заборгованість за тілом кредиту, 1 469,65 гривень – заборгованість за процентами, 293,25 гривні – заборгованість за комісією.
Далі, як слідує з тексту позовної заяви і доданих до неї документів, позивач просить стягнути з відповідачики на свою користь понесені ними витрати на правничу допомогу у сумі 4 500 гривень.
Обставини щодо надання правничої допомоги та розміру підтверджуються копією договором про надання правової допомоги № 22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025, копією витягу з акту № 5-ДІЛ від 02.01.2026, копією актом приймання-передачі справ, копією ордера та копією свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю (а. с. 45 - 47, 48, 48 зворот – 49, 49 зворот, 50, 50 зворот).
Оцінюючи наявність фактичних та правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно вимог статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.
Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому,що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22), постанови Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 369/10907/22 (провадження № 61-16010св23), від 01 травня 2024 року у справі № 557/174/23 (провадження № 61-15995св23).
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).
Суд вважає, що заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу підтверджені сукупністю наданих доказів, проте, в силу приписів статті 141 ЦПК України, суд стягує відповідні витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені на 42 % від первинно заявлених, суд стягує з відповідачки на користь позивача 1 890 гривень, як компенсацію витрат на правничу допомогу. 
Далі, з урахуванням того, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд, керуючись приписами статті 141 ЦПК України, стягує з відповідачки та користь позивача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позовні вимоги були задоволені на 42 % від первинно заявлених, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню 1 118,20 гривень.
Враховуючи наведене вище, керуючись приписами статті 11, 16, 201, 204, 205, 207, 610, 611, 626, 629, 638, 640, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, статті 4, 12, 81, 141, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, - 
Ухвалив:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» заборгованість за договором надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 71941528 від 24 липня 2025 року у сумі 7 800 гривень, що включає: 6 000 гривень – заборгованість за тілом кредиту, 900 гривень – заборгованість за процентами, 900 гривень – заборгованість за комісією.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» заборгованість за договором кредитної лінії (Надійний) № 8164874 від 24 липня 2025 року у сумі 3 462,90 гривні, що включає: 1 700 гривень – заборгованість за тілом кредиту, 1 469,65 гривень – заборгованість за процентами, 293,25 гривні – заборгованість за комісією.
В іншій частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» 1 890 гривень, як компенсацію витрат позивача за надання професійної правничої допомоги.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» 1 118,20 гривень, як компенсацію з витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Інформація про учасників справи:
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП», ЄДРПОУ 44280974, місцезнаходження: м. Ірпінь, вул. Садова, буд 31/33, офіс 40/3.
Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Самуха В.О.